Справа № 357/594/15 Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/2776/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 46 26.05.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про визнання недійсним рішення, посилаючись на те, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 19 лютого 2010 року встановлено факт прийняття нею спадщини і визнано за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, також даним рішенням встановлено, що після смерті ОСОБА_4 вона стала користуватися земельною ділянкою в розмірі 0,60 га., яка закріплена за даним будинком, та сплачувати певні податки за це, та по даний час користується цією земельною ділянкою. Враховуючи, що згідно погосподарських книг за домогосподарством за вказаною адресою закріплена земельна ділянка пл. 0,60 га., вона подала заяву до Матюшівської сільської ради щодо надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовним розміром 0,60 га., однак за результатами розгляду заяви рада прийняла рішення від 25 листопада 2014 року, якою їй відмовлено в задоволенні заяви. Просила визнати незаконним та скасувати рішення Матюшівської сільської ради від 25 листопада 2014 року «Про відмову в наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки».

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що факт користування нею земельною ділянкою в зазначеному розмірі встановлений рішенням суду та підтверджується іншими доказами, а тому вона має право отримати її у власність, а наведені в оскаржуваному рішенні Матюшівської сільської ради висновки щодо чинності свідоцтва про право на спадщину не відповідають закону і дійсності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення, суд першої інстанції виходив із того, що хоча згідно даних погосподарської книги у ОСОБА_4 було в користуванні близько 0,60 га. за домоволодінням АДРЕСА_1, однак зазначене не створює обов'язок Матюшівської сільської ради надавати дозвіл і ОСОБА_2 на відведення такої ж земельної ділянки загальним розміром 0,60 га., і оскаржуване рішення відповідача ніяким чином не порушує права позивача щодо володіння, користування чи розпорядження її власним будинком чи належною їй земельною ділянкою біля будинку, оскільки відповідач не заперечує передати у власність позивача земельну ділянку орієнтовною площею до 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, а щодо земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства існує тривалий спір між суміжними землекористувачами, межі не узгоджені, тому відповідач і відмовив позивачу в наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки саме пл. 0,60 га.

Однак такий висновок суду, на думку колегії суддів, є помилковим.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2010 року за позовом ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 і визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1

ОСОБА_3 належала на праві власності земельна ділянка по АДРЕСА_2 загальною площею 0,8587 га. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 лютого 2006 року, але за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2010 року було визнано частково недійсним дане свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме в частині прийняття ОСОБА_3 спадщини у вигляді земельної ділянки розміром 0,8587 га. в АДРЕСА_2

В подальшому рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 25 липня 2013 року було визнано недійсними два державних акта на ім'я ОСОБА_3, що посвідчували його право власності на земельну ділянку пл. 0,2500 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та на земельну ділянку пл. 0,4697 га. по АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Також скасована державна реєстрація права власності ОСОБА_3 на вказані земельні ділянки пл. 0,2500 га. та 0,4697 га.

27 жовтня 2014 року ОСОБА_2 подала до Матюшівської сільської ради заяву, в якій просила надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки орієнтовним розміром саме 0,60 га., з яких 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,35 га. для ведення особистого селянського господарства за адресою с. Матюші вул. Радянська, 37.

Згідно рішення 34 сесії шостого скликання Матюшівської сільської ради від 25 листопада 2014 року ОСОБА_2 було відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки. Відмова обґрунтована змістом інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 17 жовтня 2014 року про те, що свідоцтва, видані на ім'я ОСОБА_3, чинні, та враховано рекомендації постійної комісії сільської ради з питань агропромислового комплексу, земельних відносин, екології та законності.

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, Матюшівська сільська рада посилалася на інформаційну довідку зі спадкового реєстру від 17 жовтня 2014 року про те, що свідоцтва, видані на ім'я ОСОБА_3, чинні, та рекомендації постійної комісії сільської ради з питань агропромислового комплексу, земельних відносин, екології та законності.

В судовому засіданні представник відповідача додатково пояснив, що передання у власність позивачу земельної ділянки загальною площею 0,60 га. призведе до порушення прав ОСОБА_3, біля будинку якого не залишиться земельної ділянки під город; дані пояснення відображені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Частина 2 ст. 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Однак дані вимоги не були враховані ані Матюшівською сільською радою під час прийняття рішення від 25 листопада 2014 року, ані судом першої інстанції при встановленні обставин справи та ухваленні рішення.

Так, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 25 липня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та визнання незаконним рішення, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 вересня 2013 року, встановлено, що до позивача перейшло право на користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті її баби ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, і жодних доказів про те, що за життя ОСОБА_4 земельна ділянка частково вилучалася або передавалася у користування власників домоволодіння НОМЕР_1, суду не було надано. Апеляційний суд погодився із цим і зробив висновок, що на день смерті ОСОБА_4 за нею рахувалася земельна ділянка пл. 0,60 га. по АДРЕСА_1, а тому в силу вимог ст. 30 ЗК України 1990 року позивач ОСОБА_2, успадкувавши будинок, також отримала право користування зазначеною земельною ділянкою.

При цьому відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Крім того, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_3, третя особа Держземагентство у Білоцерківському районі Київської області про визнання недійсним рішення, яким позов задоволено і яке набрало законної сили, встановлено, що Матюшівська сільська рада, прийнявши рішення № 29-266 від 04 березня 2014 року, надала позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовним розміром 0,36 га. замість 0,60 га., чим порушила права позивача на приватизацію земельної ділянки, закріпленої за домогосподарством за адресою АДРЕСА_1, в розмірі 0,60 га. (а. с. 90).

Таким чином, рішеннями судів, які набрали законної сили, визнано право ОСОБА_2 на користування та приватизацію земельної ділянки пл. 0,60 га., а тому Матюшівська сільська рада, приймаючи рішення за заявою позивача, яка у відповідності до вимог ст. 118 ЗК України просила надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки пл. 0,60 га. і підтвердила розмір земельної ділянки рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2014 року, повинна була виходити із цих обставин, однак із змісту рішення ради цього не вбачається.

Під час прийняття оскаржуваного рішення Матюшівська сільська рада посилалася на те, що свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_3 на земельну ділянку пл. 0,8587 га. залишається чинним, однак це посилання колегія суддів вважає помилковим, оскільки, як встановлено в рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2013 року, рішення суду від 19 лютого 2010 року, яке набрало законної сили, мали приймати до уваги всі посадові особи, до повноважень яких входило переоформлення державних актів на ім'я ОСОБА_3, крім того, в рішенні суду від 19 лютого 2010 року чітко вказано на те, в якій частині визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом (а. с. 20).

Цим же рішенням від 25 липня 2013 року скасовані державні акти на право власності на земельні ділянки на ім'я ОСОБА_3 площею 0,2500 га. та 0,4697 га., а постановою Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2014 року - державну реєстрацію цих земельних ділянок.

Колегія суддів не вважає обґрунтованими заперечення відповідача щодо порушення прав ОСОБА_3 при задоволенні заяви ОСОБА_2, оскільки до виготовлення проекту відведення земельної ділянки із конкретними координатами висновки щодо порушення права користування суміжного землекористувача земельною ділянкою є передчасними.

Колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_3 станом на теперішній час є власником земельної ділянки пл. 0,1390 га. по АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства, і в матеріалах справи відсутні докази того, що він після скасування двох інших державних актів звертався до сільської ради із заявою про надання йому у власність будь-якої іншої земельної ділянки.

Не можна також погодитися із висновками суду про наявність спору щодо меж земельної ділянки між суміжними землекористувачами як підставу для відмови в наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, оскільки така підстава не передбачена нормами чинного законодавства.

За даних обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, із порушенням вимог матеріального та процесуального права, а тому має бути скасоване.

На думку колегії суддів, позивач довела в судовому засіданні незаконність та необґрунтованість рішення Матюшівської сільської ради, яким їй відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, а тому позов про визнання недійсним та скасування даного рішення підлягає задоволенню.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат і стягує із Матюшівської сільської ради на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243,60 грн. та 121,80 грн., а всього 365,4 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати рішення Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 25 листопада 2014 року «Про відмову в наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки».

Стягнути із Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області на користь ОСОБА_2 365,4 грн. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Фінагєєв В.О.