АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/80/14-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/393/К/15 Чайкіної О.В.
Категорія - 27 (I) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Остапенко В.О., Савіної Г.О.

при секретарі: Булах К.А.

за участі: представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - Подолінного Романа Георгійовича;

відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5;

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (надалі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось із позовом до ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 24.07.2008 року в розмірі 15224 грн. 96 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 24.07.2008 р. між позивачем та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній було надано грошові кошти у сумі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості. Позивач свої зобов'язання виконав та надав відповідачу в користування кошти, а відповідач свої зобов'язання не виконує, станом на 30.11.2014 року має заборгованість за договором в розмірі 15224 грн 96 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухвалені рішення не враховано всіх вимог договору, Умов та Правил, та не враховано, що ним не пропущено строк позовної давності для звернення з позовом до суду, оскільки згідно Умов та Правил строк дії карти автоматично прологовувався на новий строк. На теперішній час кредитний договір є дійсним до липня 2015 року, оскільки в липні 2012 року кредитна картка була перевипущена.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом першої інстанції встановлено, що 11 липня 2008 р. між ЗАТ КБ "Приватбанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк") та ОСОБА_4 було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами, якого відповідачу надано кредитку картку з лімітом 500 грн. Відповідно до розрахунку до Договору, відповідач здійснив останній платіж 30.03.2009 року, а з березня 2009 року мала прострочку платежів.

Банк свої зобов'язання виконав повністю, а ОСОБА_4 зобов'язання з повернення коштів не виконала.

09 січня 2014 року, у зв'язку із невиконанням ОСОБА_4 зобов'язань по поверненню кредитних коштів позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з позовом із пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.528 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства .

Згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

За ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 5 ст.261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Норми ст. 256 Цивільного кодексу України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до норм ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Як убачається з Заяви ОСОБА_4 строк дії кредитної картки становить 1 рік, тобто кінцевий термін повернення кредитних грошів, становить 11 липня 2009 року. Таким чином у позивача виникло право вимагати повернення кредитних коштів згідно умов договору 11 липня 2009 року.

Крім того, як убачається із розрахунків, наданих позивачем, остання операція за спірним договором (погашення пені) була проведена відповідачем 30.03.2009 року.

Остання операція із зняття готівки мала місце 11 січня 2009 року.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права лише в січні 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Вимогу про застосування строку позовної давності представником відповідача було заявлено в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого, договір автоматично лонгується на такий же термін, колегія суддів до уваги не бере з огляду на наступне.

Згідно Умов та правил надання банківських послуг, мінімальний обов'язковий платіж це розмір боргових зобов'язань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті позичальником на протязі строку дії картки.

Зі змісту п. 5.4 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі "місяць".

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі (кінцевий строк повного погашення кредиту за договором) починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, який може продовжуватися, як це передбачено п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до яких договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично лонгується на такий же термін.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що перебіг строку позовної давності щодо повернення кредитних коштів починається після настання кінцевого терміну повернення грошів і становить 11 липня 2009 року, або кінцевого терміну дії платіжної картки, що визначається останнім днем місяця закінчення її дії - 11 липня 2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванняім конкретних обставин справи, належати:

- визнання пред'явленої претензії;

- зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

- письмове прохання відстрочити сплату боргу;

- підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

- письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

- часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Бездіяльність боржника (наприклад, перепорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Крім того, переривання строку позовної давності, яке мало місце на думку позивача, мало місце в березні 2009 року, а з позовом до суду позивач звернувся в січні 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку що, встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права не допустив порушень норм процесуального права які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк".

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: