У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом колективного малого підприємства «Олександрія» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: служба у справах дітей Вінницької міської ради, комунальне підприємство «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу частини будинку, витребування майна у добросовісного набувача, скасування державної реєстрації, за касаційною скаргою колективного малого підприємства «Олександрія» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2014 року, рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року колективне мале підприємство «Олександрія» (далія - КМП «Олександрія») звернулось до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог просило визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 30 жовтня 1992 року між колективним малим підприємством «ЮЗОНІД» (далі - КМП «ЮЗОНІД»), правонаступником якого є КМП «Олександрія», та ОСОБА_7; визнати за КМП «Олександрія» право власності на 1/6 частину домоволодіння з відповідною часткою господарських будівель по АДРЕСА_1 у м. Вінниці; визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 11 грудня 1992 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4; витребувати в ОСОБА_6 на користь КМП «Олександрія» 1/6 частину домоволодіння з відповідною часткою господарських будівель по АДРЕСА_1 у м. Вінниці, шляхом передачі вказаної частини нерухомого майна у володіння та користування КМП «Олександрія»; зобов'язати комунальне підприємство «Вінницьке МБТІ» скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 у м. Вінниці за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 жовтня 1992 року між КМП «ЮЗОНІД» та ОСОБА_3 у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, за що останній передано 17 000 доларів США. Відповідно до акта прийому-передачі від 11 листопада 1992 року ОСОБА_3 передала квартиру покупцю.

11 грудня 1992 року ОСОБА_3 вдруге продала цю ж квартиру ОСОБА_4, як 1/6 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 у м. Вінниці.

ОСОБА_4 відповідно до біржового контракту № 192 від 5 травня 1995 року продав спірне нерухоме майно ОСОБА_5, а останній 20 липня 1998 року - подарував її ОСОБА_8

З огляду на те, що ОСОБА_3 виїхала на постійне місце проживання за кордон, внаслідок чого ухилилась від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 30 жовтня 1992 року, майно за яким перейшло у власність КМП «ЮЗОНІД», цей договір підлягає визнанню дійсним у судовому порядку.

КМП «Олександрія» не надавало своєї згоди на відчуження належного їм нерухомого майна, тому укладений 11 грудня 1992 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним, а відчужене за цим договором майно - витребуванню в останнього набувача ОСОБА_6

Справа розглядалась судами різних інстанцій неодноразово.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2014 року позовні вимоги КМП «Олександрія» до комунального підприємства «Вінницьке МБТІ» залишено без розгляду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2014 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові з інших підстав.

У касаційній скарзі КМП «Олександрія» просить скасувати судові рішення у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_5, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_10, комунальне підприємство «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», служба у справах дітей Вінницької міської ради просять її відхилити.

Обговоривши доводи касаційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 12 квітня 1985 року ОСОБА_3 була власником 1/6 частини домоволодіння із відповідною частиною господарських споруд по АДРЕСА_1 у м. Вінниці.

30 жовтня 1992 року між КМП «ЮЗОНІД» та ОСОБА_3 укладеного письмовий договір купівлі-продажу належної останній квартири АДРЕСА_1. За умовами цього договору ОСОБА_3 зобов'язалась продати спірну квартиру, а КМП «ЮЗОНІД» - купити цю квартиру, грошові кошти за договором перерахувати на вказаний продавцем розрахунковий рахунок до 15 листопада 1992 року.

Відповідно до розписки від 11 листопада 1992 року ОСОБА_3 отримала від директора КМП «ЮЗОНІД» грошові кошти за квартиру у розмірі 17 000 доларів США.

Згідно із актом прийому-передачі від 11 листопада 1992 року ОСОБА_3 передала спірну квартиру КМП «ЮЗОНІД».

11 грудня 1992 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу 1/6 частини домоволодіння із відповідною частиною господарських споруд по АДРЕСА_1 у м. Вінниці, який посвідчено державним нотаріусом за № 5-3229.

2 лютого 1993 року ОСОБА_4 зареєстрував за собою право власності на спірне нерухоме майно.

Відповідно до біржового контракту від 5 травня 1995 року ОСОБА_4 продав спірне нерухоме майно ОСОБА_5, який 20 липня 1998 року подарував його ОСОБА_8

Судом першої інстанції також установлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 17 липня 2008 року задоволено позов ОСОБА_6 та визнано за нею право власності на 1/6 частину домоволодіння за адресою: м. Вінниця, АДРЕСА_1, що самочинно переобладнано та добудовано, всього щодо підвального приміщення площею 45,3 кв.м., всього щодо першого поверху площею 100,9 кв.м. На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_6 29 жовтня 2008 року зареєструвала за собою право власності на самочинно переобладнану та добудовану частину будинку.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що між КМП «ЮЗОНІД» та ОСОБА_3 було укладено не договір купівлі-продажу нерухомого майна, а договір про наміри. З огляду на те, що цей договір не було посвідчено нотаріально, право власності КМП «ЮЗОНІД» зареєстровано не було, то у позивача не виникло право власності на спірне нерухоме майно. Крім того, КМП «Олександрія» пропустило строк звернення до суду з позовом без поважних причин.

Ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд дійшов висновку, що про порушене право позивачу стало відомо у 2009 році, тому він не пропустив строк звернення до суду із позовом. Позов не підлягає задоволенню, оскільки укладаючи оспорюваний договір сторони не дійшли згоди щодо усіх істотних умов, а саме: ОСОБА_3 була власником 1/6 частини домоволодіння із відповідною частиною господарських споруд по АДРЕСА_1 у м. Вінниці, а за договором продала КМП «ЮЗОНІД» квартиру АДРЕСА_3.

Згідно із ст. 153 ЦК Української РСР (чинний на час виникнення спірних правовідносин) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (чинний на час укладення договору купівлі-продажу від 30 жовтня 1992 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Судами встановлено, що за договором купівлі-продажу від 30 жовтня 1992 року, який позивач просить визнати дійсним, ОСОБА_3 продала КМП «ЮЗОНІД» квартиру АДРЕСА_1.

Із рішення комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» від 14 вересня 2012 року № 211 про відмову КМП «Олександрія» в реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 випливає, що за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на 1/6 частину домоволодіння із господарськими спорудами по АДРЕСА_1 у м. Вінниці. У користування ОСОБА_3 відійшли приміщення: коридори 2-1, 2-5, 2-6 кімнати 2-2, 2-3, 2-4, вбиральня 2-7, ванна 2-8, кухня 2-9, хліви у підвалі І-ІІ, хлів у дворі - «В». Коридори в підвалі І-І, І-2, І-6 та сходова клітина - у спільному користуванні співвласників будинку (а.с. 103,т.2).

Із інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19 червня 2014 року вбачається, що відомості про реєстрацію права власності на такий об'єкт нерухомого майна, як квартира АДРЕСА_1, відсутні (а.с. 226, т.3 ).

З огляду на те, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 станом на 30 жовтня 1992 року була власником квартири АДРЕСА_1, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторони не дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Доводи касаційної скарги КМП «Олександрія» про те, що в акті прийому-передачі від 11 листопада 1992 року ОСОБА_3 передала КМП «ЮЗОНІД» конкретно визначені приміщення, які відповідають приміщенням квартири АДРЕСА_1, не спростовують висновків апеляційного суду, оскільки апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 була власником 1/6 частини домоволодіння із відповідною частиною господарських споруд по АДРЕСА_1 у м. Вінниці, що підтверджується матеріалами справи.

Оскільки сторони договору купівлі-продажу від 30 жовтня 1992 року не дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору, а саме предмета договору купівлі-продажу, то відсутні підстави для визнання такого договору дійсним відповідно до ст. 47 ЦК Української РСР. Сам факт отримання ОСОБА_3 коштів за договором купівлі-продажу від 30 жовтня 1992 року не свідчить про досягнення сторонами згоди про предмет цього договору.

Ураховуючи встановлені апеляційним судом обставини справи, відсутні підстави для визнання недійсним нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу 1/6 частини домоволодіння із господарськими спорудами по АДРЕСА_1 у м. Вінниці, укладеного 11 грудня 1992 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також для витребування 1/6 частини домоволодіння із господарськими спорудами по АДРЕСА_1 у м. Вінниці в ОСОБА_6

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки апеляційного суду, які відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також установленим обставинам справи.

З огляду на викладене, касаційна скарга КМП «Олександрія» підлягає відхиленню, а рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2014 року - залишенню без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу колективного малого підприємства «Олександрія» відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник