АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Качана В.Я.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015р. по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

встановила:

у липні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 20 526грн. затрат по виплаті страхового відшкодування та 243грн. 60коп. судового збору.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 19 жовтня 2013р. уклав з відповідачем договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Хюндай», реєстраційний номер НОМЕР_1. 24 вересня 2014р. у м. Києві з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої був пошкоджений автомобіль «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3, який 29 вересня 2014р. звернувся до страхової компанії із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку. 8 грудня 2014р. власник автомобіля ОСОБА_4 звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування і відповідно до звіту про вартість матеріального збитку та страхового акту потерпілому 9 грудня 2014р. було виплачено страхове відшкодування у сумі 20 526грн.

Позивач стверджував, що відповідач не повідомив страховика про настання страхового випадку, тому відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач має право зворотної вимоги до відповідача.

Рішенням суду від 15 жовтня 2015р. позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, неврахування тієї обставини, що відповідач з поважних причин не міг повідомити страховика протягом трьох робочих днів про настання страхового випадку, що підтверджується медичною довідкою.

ПрАТ «Просто-страхування», будучи належним чином повідомленим про день та час

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/15315/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сухомлінов С.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
розгляду апеляційної скарги (с.с.67), свого представника у судове засідання не направило,

клопотання про перенесення судового розгляду не направило, тому відповідно до ст. 305

- 2 -

ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність представника позивача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 28 вересня 2014р. на проспекті Бажана у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3, а власником якого є ОСОБА_4, та автомобіля «Хюндай», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 3 листопада 2014р. ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного 18 жовтня 2013р. між ПрАТ «Просто-страхування» та ОСОБА_1, застраховано транспортний засіб «Хюндай», реєстраційний номер НОМЕР_1.

29 вересня 2014р. ОСОБА_3 звернувся до АТ «Просто-страхування» із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку.

9 грудня 2014р. АТ «Просто-страхування» було здійснено страхову виплату ОСОБА_4, власнику автомобіля «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_2, у сумі 20 526грн.

3 жовтня 2014р. ОСОБА_7 звернувся до АТ «Просто-страхування» з повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з правомірності позовних вимог та їх доведеності, а наданий відповідачем доказ поважності причин неповідомлення страховика про настання страхового випадку, визнаний судом неналежним доказом.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Відповідно допідпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальностівласників наземних транспортних засобів» (уредакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодуваннямає право подати регреснийпозов до страхувальника абоводія забезпеченого транспортного засобу, який спричинивДТП, якщо вінне повідомив страховика у строки іза умов, визначених упідпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року «Про внесеннязмін до деяких законодавчихактів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальностівласників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, узв'язку зчим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладенийуже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальностівласників наземних транспортних засобів».

Протевказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, допідпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальностівласників наземних транспортних засобів», уякому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання

- 3 -

ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів здня настання ДТП, письмово надати страховику, зяким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правовоївідповідальності (у випадках, передбаченихстаттею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення проДТП установленого МТСБУ зразка, атакож відомості промісцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконатизазначений обов'язок, він має підтвердити цедокументально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП.

Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Крім того, про настання ДТП страховика 29 вересня 2014р. повідомив ОСОБА_3, що не позбавило можливості страховика перевірити обставини ДТП власними силами. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у справі 6-284цс15 і є обов'язковою для всіх судів відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України.

На вказані обставини не звернув увагу суд першої інстанції, а також не врахував правову позицію Верховного Суду України та не навів мотивів, з яких відступив від такої правової позиції, а відтак неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Також колегія суддів не погоджується з оцінкою судом першої інстанції наданого відповідачем доказу у підтвердження поважності причин, з яких він не зміг у встановлений законом строк повідомити страховика про настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідачем суду першої інстанції була надана довідка, видана ПП «Шепіль», про те, що 29 вересня 2014р. відповідач перебував на прийомі у лікаря-стоматолога, та відповідно до якої він звільнений від роботи з 29 вересня 2014р. по 4 жовтня 2014р.

Вказана довідка не була спростована позивачем, тому суд першої інстанції не мав правових підстав вважати її неналежним доказом.

При цьому, суд першої інстанції безпідставно вважав, що підставою для звільнення від роботи може бути тільки листок непрацездатності, оскільки вказаний документ є підставою для проведення роботодавцем виплат працівнику у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю, а звільнення від роботи може також підтверджуватися і відповідною медичною довідкою, яка завірена належним чином та видана належною особою, однак, яка не є підставою для оплати працівникові тимчасової непрацездатності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно були з'ясовані обставини справи, з порушенням вимог ст. 212 ЦПК України оцінені надані відповідачем докази, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

- 4 -

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: