АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/443/2015 головуючий у 1-й інстанції: Чала А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист авторського права, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що вона є автором малюнків складових частин "аватарок" до інтернет ресурсу "ІНФОРМАЦІЯ_1". У червні 2014 року вона замовила через інтернет-магазин "ІНФОРМАЦІЯ_2" футболку, на якій було використано зображення парубка у чорному капелюсі з коричневою стрічкою, чорним розтріпаним волоссям, овальним обличчям, маленькими очима і бровами, маленьким носиком, що має форму перевернутої дужки та посмішкою, що має таку ж форму як і ніс, проте трохи більшу та іншого кольору, одягненого у світло-сіру сорочку з темно-сірим коміром, на краях якого містяться по три квадратика у основний колір сорочки. У структурі малюнку, який зображений на проданому товарі, використано 5 самостійних об'єктів інтелектуальної власності: капелюх; комбінація "обличчя - зачіска"; комбінація: "очі - брова"; комбінація "губи - ніс" та сорочка. Продавцем товару, на малюнку якого зображені відповідні об'єкти авторського права, є ФОП ОСОБА_2 Вона не надавала відповідачу дозволу на використання складових частин "аватарок" з інтернет ресурсу "ІНФОРМАЦІЯ_1", а, отже, здійснивши продаж футболки, на малюнку якої зображені складові частини "аватарок", відповідач порушив її авторські права.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути з ФОП ОСОБА_2 на її користь компенсацію за порушення авторських прав у розмірі 24360 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є автором малюнків складових частин "аватарок" до інтернет ресурсу "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Даний факт підтверджується матеріалами справи та сторонами не заперечується.

19 червня 2014 року ОСОБА_1 замовила в інтернет-магазині "ІНФОРМАЦІЯ_2" футболку, на якій було використано зображення парубка у чорному капелюсі з коричневою стрічкою, чорним розтріпаним волоссям, овальним обличчям, маленькими очима і бровами, маленьким носиком, що має форму перевернутої дужки та посмішкою, що має таку ж форму як і ніс, проте трохи більшу та іншого кольору, одягненого у світло-сіру сорочку з темно-сірим коміром, на краях якого містяться по три квадратика у основний колір сорочки.

У структурі малюнку, який зображений на проданому товарі, використано 5 самостійних об'єктів інтелектуальної власності: капелюх; комбінація "обличчя - зачіска"; комбінація: "очі - брова"; комбінація "губи - ніс" та сорочка.

Кожен малюнок (капелюх; комбінація "обличчя - зачіска"; комбінація: "очі - брова"; комбінація "губи - ніс"; сорочка), зображення якого викладено на інтернет-ресурсі "ІНФОРМАЦІЯ_1", є результатом творчої праці ОСОБА_1, а, відтак, є самостійним об'єктом авторського права, і позивачка є їх автором.

Продавцем товару, на малюнку якого зображені відповідні об'єкти авторського права, є ФОП ОСОБА_2

Факт продажу данного товару відповідачем підтверджується товарним чеком № 14/02 від 19 червня 2014 року (а. с. 6).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що відсутня вина відповідача у вчиненні дій, які відповідно до ст. ст. 50, 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" є такими, що порушують авторські права, оскільки за умовами субагентського договору №16/04/14-1 на здійснення операцій по реалізації товару від 16 квітня 2014 року, укладеному між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "БЛІЦ МЕДІА", відповідач здійснює лише технічні функції по реалізації та доставки товару споживачам, а, отже, ФОП ОСОБА_2 не може бути належним відповідачем по заявленим позовним вимогам. Крім того, суд виходив із того, що зміст інтернет ресурсу "ІНФОРМАЦІЯ_1" містить таку інформацію як: "створи собі аватарку" - "збережи її на комп'ютер" - "завантаж її у соціальну мережу" - "поділись з друзями", а тому фактично відвідувачам даного інтернет-ресурсу надано дозвіл на використання "аватарок" і будь-яких заборон щодо їх використання поза межами мережі Інтернет не має.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

За змістом положень ч. 1 ст. 1, ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) та ч. 1 ст. 435 ЦК України первинним суб'єктом авторського права є автор твору, фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

У абзаці 1 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" судам роз'яснено, що авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчею працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об'єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчею працею.

До майнових прав автора належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами, а саме дозволяти або забороняти, зокрема розповсюдження творів шляхом продажу, відчуження іншим способом, а також подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і будь-який час за їх власним вибором (ст. ст. 440, 441 ЦК України, ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

Відповідно до п. "а" ст. 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені ст. ст. 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені ст. ст. 15, 39 - 41 цього Закону, з урахуванням передбачених ст. ст. 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

В абзаці 5 ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що "виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом".

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 441 ЦК України використанням твору є, зокрема його продаж.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права" об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, а саме: твори образотворчого мистецтва.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права" частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав та їх майнові права є порушенням авторського права.

При порушенні будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права", суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право звертатися до суду за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав (частина перша статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

Відповідачем не надано доказів того, що ОСОБА_1 надавала йому дозвіл на використання складових частин "аватарок" з інтернет ресурсу "ІНФОРМАЦІЯ_1" (якими у даному випадку є: капелюх; комбінація "обличчя - зачіска"; комбінація: "очі - брова"; комбінація "губи - ніс"; сорочка, та які можуть використовуватися самостійно), а, отже, здійснивши продаж футболки, на малюнку якої зображені складові частини "аватарок", відповідач порушив авторські права ОСОБА_1

При цьому суд першої інстанції не звернув уваги на те, що встановлена законом відповідальність за порушення авторського права не може бути обмежена або скасована договором, зокрема і субагентським договором №16/04/14-1 на здійснення операцій по реалізації товару від 16 квітня 2014 року, укладеним між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "БЛІЦ МЕДІА".

Відповідно до пункту "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визначаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК України, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні. Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права"), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі (п. 42 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" № 5 від 4 червня 2010 року).

У даному конкретному випадку при визначенні розміру компенсації слід ураховувати як факт порушення майнових прав, так і недопущення у майбутньому повторного та рецидивного розповсюдження (реалізації, продажу) контрафактного товару.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявнісіть підстав для стягнення компенсації у розмірі 20 мінімальних заробітних плат (24 360 грн).

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення й ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин з ФОП ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 365 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму компенсації в розмірі 24360 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 365 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: О.В. Шахова

Л.Д.Поливач