Справа № 158/1818/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Корецька В.В.
Провадження № 22-ц/773/39/15 Категорія: 34 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів Завидовської - Марчук О.Г., Свистун О.В.,

з участю:

секретаря - Вергуна Т.С.,

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу суми сплаченого страхового відшкодування, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

В серпні 2014 року приватне акціонерне товариство "Страхове товариство "Іллічівське" (далі - ПАТ "СК "Іллічівське") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, мотивуючи при цьому свої вимоги тим, що 09.09.2011 року в с. Жидичин Ківерцівського району Волинської області сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобілів марки "Пежо" державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу марки "ЗАЗ" державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням відповідача ОСОБА_1

Постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.09.2011 року 15.03.2012 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди.

На момент скоєння ДТП між відповідачем та ПАТ "Страхове товариство "Іллічівське" було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28.01.2011 року № АА/1716757.

Сума страхового відшкодування в сумі 5 128, 31 грн. в порядку регресу була перерахована ПАТ "Страхове товариство "Іллічівське" в користь ПрАТ "СК "Нова", яка була страхувальником транспортного засобу марки "ЗАЗ" державний номерний знак НОМЕР_2.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто на користь ПАТ "СТ "Іллічівське" суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 5 128 грн. 31 коп. та вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Ківерцівського районного суду Волинської області № 3-837/11 від 12.09.2011 року та від 30.04.2013 року, відповідач 12.09.2011 року о 10 год. 50 хв. в с. Жидичин по вул. 17 Вересня, керуючи автомобілем марки "ЗАЗ 110307", державний номерний знак "НОМЕР_2", в порушення вимог п. 10.1, 8.4 б (2.1) Правил дорожнього руху, допустила ДТП, внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Даною постановою від 12.09.2011 року її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 7-8).

Відповідно до звіту № 05-73 від 13.10.2011 року про оцінку транспортного засобу "Пежо Партнер", державний номер НОМЕР_1 встановлено матеріальний збиток внаслідок пошкодження даного автомобіля, що складає 19 882, 82 грн. (а.с. 11-13).

Як вбачається із страхового акту № ЦО-37367-АА--1716757 від 17.06.2013 року та розрахунку розміру страхового відшкодування з пошкодженого транспортного засобу сума страхового відшкодування внаслідок пошкодження автомобіля марки "Пежо Партнер", державний номер НОМЕР_1, власником якого є ТзОВ "Ілта", становить 5 128, 31 грн. Саме цю суму за відповідною заявою було перераховано ПрАТ "СТ "Іллічівське", що згідно полісу №АА/1716757 було страховиком ОСОБА_1, на користь ВАТ СК "Нова", яке на момент страхового випадку було страхувальником потерпілого ТзОВ "Ілта", згідно платіжного доручення № 7273 від 14.08.2013 року (а.с. 9, 18-20).

Відповідно до ст.4 Закону України "Про страхування" предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані: з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі страхування відповідальності).

Зі змісту ст. 5 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

В силу ст. 27 ЗУ "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Нормами цивільного законодавства передбачено право зворотної вимоги за декількома правовідносинами.

Зокрема, за положеннями ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Крім того, правилами ч. 1 ст. 1191 ЦК України також передбачено право зворотної вимоги, за яким особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зворотня вимога, за положеннями зазначених норм права, може існувати у вигляді регресу (ст. 1191 ЦК України) або у вигляді суброгації (ст. 993 ЦК України).

Пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз'яснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Відповідно до Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" № 1961-IV, яким визначено обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38), страховик отримує право регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду лише у встановлених даним законом випадках, зокрема, і у випадку, передбаченому пунктом " ґ ", якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV.

Згідно із підпунктом 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до абзацу " ґ " підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням змін у статтю 33 Закону було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Проте, відповідні зміни до абзацу " ґ " підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Однак, суд бере до уваги висновок, висловлений у правових позиціях Верховного Суду України в Постанові за справою № 6-1 цс 14 від 12.02.2015 року, про те, що виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Разом з тим, неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін від 17 лютого 2011 року не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду.

Як вбачається з позовної заяви та копії документів страхової справи, зокрема, з копії поліса № АА/1716757, страхового акту від 18 червня 2013 року, досудового попередження відповідача ОСОБА_1 від 29.04.2014 р., підставою для звернення з вимогою про регресне відшкодування страхової суми є п.38.1.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тобто неповідомлення страхувальником належним чином страховика протягом трьох днів з моменту ДТП про настання страхового випадку.

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, який виходив із того, що позивачем обґрунтовано заявлено вимоги до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі виплаченого ним страхового відшкодування, оскільки відповідачем в суді не доведено жодними належними та допустимими доказами про те, що у встановлений полісом та Законом триденний строк вона повідомила страхову компанію про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, вирішуючи спір про стягнення страхової суми в порядку регресу, суд одночасно покликався як на положення ст. 1191 ЦК України та ст.38 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", так і ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування", що, на думку колегії суддів, є зайвим, однак вказана обставина не впливає на правильність рішення суду першої інстанції в цілому і не тягне за собою його скасування чи зміни.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежно проведеної оцінки суми завданих збитків та порушень при встановленні обсягу пошкоджень транспортного засобу, який належить ТзОВ "Ілта", колегією суддів не беруться до уваги, оскільки нічим не підтверджені та спростовуються протоколом огляду транспортного засобу від 07.10.2011 року, підписаного ОСОБА_1 без зауважень. Інші доводи апелянта не спростовують правильність висновків суду та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 листопада 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: