Справа № 504/3367/14-ц
04.03.2015смт. Комінтернівське
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді - Барвенка В.К.,
при секретарі - Мельниковій В.М., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 9, смт. Комінтернівське, у заочному порядку, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, за участю третьої особи - ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором та судового збору, -
Представник ПАТ «Альфа-Банк» - Корогод А.І. звернулася суду з позовом до відповідача, яким просила стягнути заборгованість за кредитним договором № 490067612 від 07.05.2008 року у розмірі 2 950140,73 грн. та судовий збір у розмірі 3 654 грн.
У судове засідання представник позивача - Корогод А.І., яка діє на підставі довіреності, не з'явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зокрема, підтримала заявлені позовні вимоги та просила позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у позовній заяві. Одночасно, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала.
Відповідач - повторно не з'явився у судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявні відповідні поштові повідомлення, у зв'язку із чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача.
Третя особа - повторно не з'явилася у судове засідання, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявні відповідні поштові повідомлення, у зв'язку із чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності третьої особи.
На підставі ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.03.2015 року ухвалено розгляд справи у заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини між сторонами:
07.05.2008 року між банківською установою та громадянином ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 490067612, згідно із яким позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 31 425,31 доларів США на придбання транспортного засобу, з кінцевим терміном повернення кредиту 16.01.2013 року, а відповідач прийняв на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом зі сплатою 14,5 % річних, та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами, відповідно до графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом.
07.05.2008 року між банківською установою та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 490067612-П до кредитного договору № 490067612 від 07.05.2008 року.
Згідно з ст. 2 договору поруки № 490067612-П від 07.05.2008 року ОСОБА_1 на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання відповідати солідарно в повному обсязі по зобов'язанням ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору № 490067612 від 07.05.2008 року, а також з урахуванням всіх змін та/або доповнень до кредитного договору з моменту набрання ним чинності.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - це будь - яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь - яка гарантія, будь - яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь - яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше на встановлено цим параграфом і не виходить із суті кредитного договору.
Свої зобов'язання позивач виконав у повному обсязі, ОСОБА_2 було надано суму кредиту у розмірі 31 425,31 доларів США, що підтверджується випискою з особового рахунку.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, згідно зі ст. 1056 1 ЦК України, якою було доповнено ЦК України згідно із Законом України від 12.12.2008 № 661-VI, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склались на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до п. 2.8 кредитного договору погашення заборгованості за кредитним договором щодо сплати процентів за користування ним здійснюється у терміни визначені Графіком повернення, та інших умовах, передбачених цим Договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі і з договорів.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В свою чергу зобов'язання, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.
В порушення умов кредитного договору щодо порядку та строків погашення кредитного зобов'язання, вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідач не виконує умови кредитного договору, договору поруки, не погашає кредит, не сплачує відсотки.
Станом на 10.07.2014 року загальна заборгованість по наданому кредиту складає 2 950 140,73 грн., у тому числі:
прострочена сума кредиту - 357 132,73 грн.;
прострочені відсотки - 277 373,74 грн.;
пеня (останні 12 місяців) - 2 315 634,26 грн.
Відповідно до ст. 3 договору поруки № 490067612-П від 07.05.2008 року боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов'язків, перелічених у ст. 2 цього договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Передбачена ст. 3.1 цього договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання будь-якого з обов'язків, зазначених у ст. 2.1 цього договору.
Таким чином, ОСОБА_1 неналежно виконувала прийняті нею зобов'язання щодо погашення кредиту та сплати процентів, передбачених умовами кредитного договору та договору поруки, внаслідок чого за відповідачем утворилась прострочена заборгованість за кредитом, процентами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Цілком обгрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача (поручителя) заборгованості, оскільки, відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України при порушенні боржником зобов'язання забезпеченого порукою, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків.
Таким чином, приймаючи до уваги неналежне виконання поручителем договірних зобов'язань з повернення кредиту за кредитним договором № 490067612 від 07.05.2008 року, договором поруки № 490067612-П від 07.05.2008 року та сплати процентів за користування кредитними коштами, скориставшись наданим договором позивачу правом на дострокове повернення в такому разі кредиту, представник Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача загальної заборгованості у розмірі 2 950 140,73 грн., у тому числі: прострочена сума кредиту - 357 132,73 грн.; прострочені відсотки - 277 373,74 грн.; пеня (останні 12 місяців) - 2 315 634,26 грн.
Оцінивши всі докази у їх сукупності, з урахуванням правових обґрунтувань та позицій сторін, з урахуванням наведених висновків щодо неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, договором поруки зі своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків, керуючись наведеними вище умовами кредитного договору № 490067612 від 07.05.2008 року, договором поруки № 490067612-П від 07.05.2008 року згідно із яким у разі недотримання позичальником умов цього договору, кредитор має право вимагати повернення кредиту, відсотків та можливих штрафних санкцій, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості по кредиту та стягнення заборгованості за відсотками, на загальну суму у розмірі 634 506,47 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч. 1 ст. 549, п. 3. ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов'язання.
Так, згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.
Відповідно до Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Разом із тим, ст. 3 розмір пені, передбачений ст. 1 цього ж Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.
Відтак, суд вважає обгрунтованими позовні вимоги щодо стягнення пені у сумі 2 315 634,26 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання, виходячи із розміру облікової ставки НБУ, оскільки такі вимоги ґрунтуються на Законі та договірних відносинах між сторонами.
Разом з тим, в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року по справі № 7-рп/2013 піддано конституційно-правовому аналізу правовідносин зі сплати пені що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування в якому зокрема робиться висновок про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.
Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року N 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 року у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Таким чином, з врахуванням вищевказаних обставин, до визначеного банком розміру неустойки в частині пені підлягає застосуванню ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки нарахований банком розмір пені в розмірі 2 315 634,26 грн., значно перевищує заборгованість за кредитом у розмірі 357 132,73 грн., тому розмір пені підлягає зменшенню до 500 000 грн. Такий розмір неустойки відповідає вимогам закону і засадам розумності та справедливості.
Таким чином, стягненню заборгованості за кредитним договором № 490067612 від 07.05.2008 року підлягає сума у розмірі 357 132,73 грн. + 277 373,74 грн. + 500 000 грн. = 1 134 506,47 грн.
Вирішуючи питання розподілу витрат, пов'язаних з розглядом справи суд виходить з того, що відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Згідно з меморіальним ордером № 9037 від 15.07.2014 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 654 грн.
Проте, відповідно до пункту 39 постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий з бір у розмірі 3654 грн.
Оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, заснованими на законі, однак підлягають частковому задоволенню.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 192, ч. 2. ст. 509, 525, 526, 533, 549, 610, 611, 628, 629, 632, 1048, 1050, 1052, 1054, 1056 1 ЦК України, ст. ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. ст. 2, 4, 5, 6, 8, 10, 15, 57, 60, 62, 88, 209, 218, 223 - 233, 292 ЦПК України, суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490067612 від 07.05.2008 року у розмірі 1 134 506 (один мільйон сто тридцять чотири тисячі п'ятсот шість) гривень 47 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні.
В задоволенні решти позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення може бути оскаржено в десятиденний строк з моменту його отримання в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області.
Суддя В. К. Барвенко