Провадження № 2/522/119/15
19 листопада 2015 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
при секретарі Шевчик В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, -
Позивачка 14.07.2014 року звернулась до суду з позовом ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення.
В обґрунтування позовних вимог відзначила, що є власником квартири під №33 в будинку №15 по вул. Новосельського в місті Одесі, що підтверджується договором купівлі-продажу від 18.04.2012 року. Після укладання даного договору, за позивачкою була зареєстрована квартира ІНФОРМАЦІЯ_1, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідач є минулим власником зазначеної квартири, однак відповідач відмовляється виселитись з даної квартири та таким чином чинить перешкоди в користуванні її власністю.
У судове засідання 19.11.2015 року позивачка не зявилась, але надала суду заяву, відповідно до якої просила розглядати справу за її відсутності та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не представив. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що власником квартири під №33 в будинку №15 по вул. Новосельського в місті Одесі є ОСОБА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 18.04.2012 року, укладеним між ОСОБА_2 та позивачкою. Після укладання даного договору, за позивачкою було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином відповідач є минулим власником зазначеної квартири, однак відмовляється виселитись з даної квартири та усунути перешкоди в користуванні власністю.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 18.04.2012 року купила вказану квартиру, з її боку умови договору були повністю виконанні. (а.с. 5, 5 зворот)
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації прав та їх обтяжень «14907238 від 18.12.2013 року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с. 6)
Згідно довідки про склад сімї від 05.06.2014 року, вбачається, що на ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок по сплаті житлово-комунальних послуг та вона є основним квартиронаймачем.
Згідно довідки ПП «Будівельник», заборгованість по сплаті за житлово-комунальні послуги станом на 01.07.2014 року складає 5379,15 гривень (а.с.10). Таким чином позивач позбавлений користуватися своєю квартирою , та ще й вимушений сплачувати за неї.
Враховуючи наведене, відповідач незаконно проживає у даній квартирі, перешкоджає вільному доступу позивачці до свого майна, та не сплачує комунальні послуги.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до
суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити
його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання
Відповідно до ст. 391 ЦК України, Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм Майном.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 383 цього Кодексу та ст. 150 ЖК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ст. 155 ЖК України власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням, крім випадків передбачених законом.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку (квартири) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку (квартири) і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Проте з матеріалів справи вбачається, що відповідач не є членом сімї позивача. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи, керуючись вищевикладеним, суд дійшов до висновку щодо обґрунтованості та законності предявлених позовних вимог ОСОБА_1, у звязку з чим вважає за можливе задовольнити позов ОСОБА_1 у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.. 1, 3, 10, 57, 60, 79, 88 ч.1, ч.4 ст. 169, 179, 197 ч.2, 208-209, 212-215, 218, 224-225 ЦПК України; ст..ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 386, 391, 396 ЦК України, суд-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення - задовольнити.
Зобовязати ОСОБА_2 не чинити будь-яких перешкод ОСОБА_1 у володінні і користуванні квартирою № 33 в будинку №15 по вул. Новосельського в м. Одесі, яка належить їй на праві власності.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою №33 в будинку №15 по вул. Новосельського в м. Одесі.
Виселити ОСОБА_2 з квартири з №33 в будинку №15 по вул. Новосельського в м. Одесі без наданні іншого житла.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: Домусчі Л.В.