Справа № 204/2286/15-ц
Провадження № 2/204/1402/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 травня 2015 року м.Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.

за участю секретаря Духневича В.С.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживачів, визнання недійсними договору фінансового лізингу та додаткової угоди, стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

09 квітня 2015р. до суду надійшов цивільний позов, у якому позивач просить визнати недійсними пункт 12.11 Договору фінансового лізингу № 001172 від 26 вересня 2014 року та пункти 2, 3 Додаткової угоди №1 від 27 жовтня 2014 року до договору фінансового лізингу № 001172 від 26 вересня 2014 року; стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» () на користь ОСОБА_2 63000,00 грн. (шістдесят три тисячі) грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.09.2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» (далі - відповідач/Лізингодавець) та ОСОБА_2 (далі - позивач/Лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №001172 (далі - Договір).

Відповідно до п. 3.1 Договору предметом лізингу по даному договору є КІА Sportage (колір «білий»).

Додатком №1 до Договору визначено, що вартість Предмета Лізингу складає 315000грн. Цим же додатком встановлено, що комісія за організацію складає 31500грн. 26.09.2014р. вона була сплачена позивачем.

Додатком №2 до Договору визначено, що сума авансового платежу складає 157500грн. 30.09.2014 р. авансовий платіж у розмірі 157500грн. було сплачено позивачем.

Після внесення авансового платежу, працівником ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» в телефонному режимі було повідомлено позивачу про те, що для того, щоб отримати предмет лізингу, а саме автомобіль КІА Sportage, йому потрібно ще доплатити близько 200 000 грн., оскільки на цей час автомобіля за суму, визначену в Додатку №1 до Договору в них немає.

08.10.2015р. позивачем було відправлено на адресу відповідача заяву з вимогою

розірвати Договір, оскільки позивач не погодився на пропозицію відповідача внести

додаткові кошти у зв'язку з подорожчанням вартості предмету лізингу та вважає їх

неприйнятними.

27.10.2014р. між ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду №1 від 27 жовтня 2014 року до договору фінансового лізингу №001172 від 26 вересня 2014 р., у 5 абзаці якої зазначено, що на момент її підписання предмет лізингу не було передано Лізингоодержувачу.

Відповідно до п.3 вищезазначеної угоди, відповідач зобов'язався повернути позивачу 126000грн., що становить 80% (вісімдесят відсотків) сплаченого авансового платежу, які й були йому повернуті.

Пунктом 6 Додаткової угоди встановлено, що після перерахування коштів на поточний рахунок Лізингоодержувача сторони вважатимуть себе пов'язаними будь-якими правами та обов'язками за Договором фінансового лізингу №001172 від 26 вересня 2014 року.

У пункті 12.11 Договору зазначено, що у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансового платежу. У такому випадку комісія за організацію даного Договору Лізингоодержувачу не повертається.

У пункті 2 Додаткової угоди визначено, що сторони, керуючись пунктом 12.11 Договору фінансового лізингу № 001172 від 26 вересня 2014 року, домовились, що комісія за організацію у розмірі 31500грн. Лізингоодержувачу не повертається.

У пункті 3 Додаткової угоди зазначено, що 20% сплаченого авансового платежу у розмірі 31500грн. відповідно до умов Договору Лізингоодержувачу не повертаються.

Позивач вважає зазначені вище пункти Договору та Додаткової угоди такими, що грубо порушують його права як споживача, містять несправедливі умови, а також суперечать положенням Закону України "Про захист прав споживачів" та Закону України «Про фінансовий лізинг».

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився. Від нього надійшли заперечення проти позову, у яких також просить розглянути справу за відсутності його представника.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

26 вересня 2014 року між ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" (далі також - відповідач) та ОСОБА_2 (далі також - позивач) було укладено Договір фінансового лізингу № 001172 (далі - Договір) (а.с.5).

Відповідно до п.1.1 Договору, Лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі - Предмет Лізингу, визначений у п.3.1 цього Договору), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти Предмет Лізингу та сплачувати Лізингові та інші платежі згідно з умовами цього Договору.

На виконання Договору фінансового лізингу № 001172, позивач 26 вересня 2014 року, згідно з Додатком № 1 до зазначеного Договору (а.с.11), що є його невід'ємною частиною, сплатив 31500 грн. - комісію за організацію, згідно п.8.2.1а ст.8 Договору (а.с.19).

Згідно з ч.ч.3,4 ст.203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Договір фінансового лізингу №001172 вчинений у письмовій формі відповідно до ч.1 ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг", підписаний ОСОБА_4 добровільно на кожному аркуші зазначеного Договору, в якому передбачені усі істотні умови, а тому не може бути визнаний недійсним, оскільки відсутні підстави недійсності правочину передбачені ст.215 Цивільного кодексу України.

Крім того, 26 вересня 2014 року, в день підписання Договору, позивач також написав заяву про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови Договору і отримав свій примірник Договору разом з Додатками №№ 1, 2, 3 (а.с.43), а також ОСОБА_4 26 вересня 2014 р. підписав заяву (для фізичної особи) на отримання фінансового лізингу, в якій указано про марку, модель, та вартість предмета лізингу, який він самостійно обрав (а.с.44).

Комісія за організацію в сумі 31500грн., що сплачена позивачем відповідно до умов Договору належить до інших витрат, що безпосередньо пов'язані з виконанням Договору лізингу. Такі витрати передбачено ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Як встановлено п.«г» ч.2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Лізингоодержувач погодився з усіма умовами Договору під час його підписання і здійснив оплату комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення Договору при його укладанні, що визначено умовами Договору.

Позивачем на адресу відповідача було направлено заяву про розірвання договору від 08.10.2014р. (а.с.23), у відповідь на яку за вих. № 600 від 24.10.2014 р. було надіслано лист про порядок розірвання згідно умов Договору (а.с.45). Позивачем на адресу відповідача було направлено підписану Додаткову угоду № 1 від 27.10.2014 р. відповідно до якої Договір № 001172 від 26.09.2014 р. є розірваним, а комісія за організацію у розмірі - 31500 грн. та 20 % сплаченого Авансового платежу у розмірі - 31500 грн. поверненню позивачу не підлягають (а.с.24-25).

Відповідно до п.12.11 ст.12 Договору, у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі Предмета Лізингу, Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми Авансового платежу. В такому випадку Комісія за організацію даного Договору Лізингоодержувачу не повертається (а.с.9).

Пунктом 3 ч.1 ст.3 ЦК України встановлено свободу договору однією з головних загальних засад цивільного законодавства.

Крім цього, згідно зі ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, не передбачений цивільним законом, урегулювати у передбаченому законом договорі свої відносини, не врегульовані ним, а також відступити від положень закону і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст.627 ЦК України встановлює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору, а ст.628 ЦК України передбачає можливість укладення змішаних договорів, що складаються з елементів різних договорів.

Крім цього, статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Що стосується тверджень позивача про те, що умови п.12.11 Договору та пунктів 2,3 Додаткової угоди № 1 є несправедливими та такими, що суперечать принципу добросовісності і створюють істотний дисбаланс прав та обов'язків, то необхідно зазначити таке.

В укладеному між сторонами договорі фінансового лізингу № 001172 від 26 вересня 2014 року та додатковій угоді № 1 від 27 жовтня 2014 року взагалі, а у оспорюваних позивачем пунктах - зокрема, не містяться несправедливі умови, тому твердження про наявність таких умов у Договорі та Додатковій угоді є необґрунтованим та такими, що не відповідає дійсності.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Проаналізувавши умови Договору, суд не вбачає дисбалансу договірних прав між сторонами чи порушення принципу добросовісності і створення істотного дисбалансу прав та обов'язків, оскільки у Договорі немає обов'язків лізингоодержувача, які спричиняють чи могли б спричинити шкоду останньому. Умови Договору є прозорими і відповідають чинному законодавству України. Договір, укладений між сторонами, не містить несправедливих умов, тому не може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Як передбачено ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Крім того, 26 вересня 2014 року, в день підписання Договору, позивач написав заяву про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови Договору (а.с.43), а також ОСОБА_4 26 вересня 2014 р. підписав заяву (для фізичної особи) на отримання фінансового лізингу, в якій вказано про марку, модель, та вартість предмета лізингу, який він самостійно обрав (а.с.44).

Для визнання умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак, як то: умови договору порушують принцип добросовісності; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Однак, позивачем не доведено одночасної наявності таких ознак.

Зазначені у Договорі права та обов'язки сторін, їх кількість не суперечить положенням ст.ст.10, 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», якими визначено загальні права та обов'язки Лізингодавця і Лізингоодержувача. Крім того, у ч.3 ст.10 та у ч.4 ст.11 зазначеного Закону вказано, що лізингодавець, лізингоодержувач можуть мати інші права та обов'язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та нормативно-правових актів.

Із твердженнями позивача про те, що відповідач не виконує свої зобов'язання за договором щодо передачі йому предмета лізингу суд не погоджується з наступних підстав.

Згідно із ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Підписаний між позивачем і відповідачем Договір є договором фінансового (непрямого) лізингу, що засвідчує заява позивача на отримання фінансового лізингу від 26 вересня 2014 року, в якій визначено предмет лізингу за попереднім погодженням з позивачем, а також підписаний Додаток № 3 до Договору (Специфікація) в якому також вказаний предмет лізингу визначений позивачем (а.с.44, 13).

Відповідно до п.1.3 Договору замовлення Предмета Лізингу відбувається з моменту підписання Лізингоодержувачем Специфікації (Додаток № 3 до цього Договору) та сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця авансового платежу (а.с.5).

Згідно з п.4.2.3 Договору Лізингоодержувач зобов'язаний у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов Договору (а.с.5).

Пунктом 5.1 ст.5 Договору передбачено, що Предмет Лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, що становить не більше 90 (дев'яносто) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу та Комісії за Передачу Предмета Лізингу (а.с.6).

Відповідно до п.5.4 Договору розмір Комісії за організацію та Комісії за передачу Предмета Лізингу встановлюється в Додатку № 1, та становлять відповідно 50 % та 3 % від вартості Предмета Лізингу. У разі збільшення вартості Предмета Лізингу Лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі Предмета Лізингу Лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру Авансового платежу визначеного в Додатку №1 до цього Договору фактичній вартості Предмета Лізингу на момент його купівлі у Продавця, а також одноразово сплатити різницю Комісії за Організацію до моменту купівлі Предмета Лізингу Лізингодавцем (а.с.6).

Про вищевказаний порядок виконання умов Договору № 001172 позивача було повідомлено листом за вих. № 600 від 24.10.2014 р., в якому також було зазначено про те, що вартість Предмета Лізингу збільшилася (а.с.45), але позивач відмовився від виконання взятих на себе зобов'язань за Договором шляхом направлення відповідної заяви про його розірвання.

Позивачу було надано інформацію про зміну вартості Предмета Лізингу, але всупереч п.5.4 Договору останній не сплатив різниці вартості Предмета Лізингу, що у свою чергу призвело до неможливості ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" виконати умови Договору щодо придбання та передачі Предмета Лізингу Позивачу у користування.

Відповідно до Закону України "Про фінансовий лізинг" і укладеного між сторонами Договору, відповідач не є виробником Предмета Лізингу і не встановлює ціни на нього, а лише зобов'язується придбати його у постачальника та передати позивачу у користування.

ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" та ОСОБА_2 дійшли згоди щодо предмета договору, додержано усіх істотних умов визначених Законом.

Посилання на те, що положення договору є несправедливими і завдають шкоди позивачу не відповідають дійсності та не підтверджені доказами, які доводять обґрунтованість його позовних вимог та можуть бути враховані судом.

Виходячи із вищевикладеного, суд доходить висновку, що договір фінансового лізингу, укладений між позивачем та відповідачем, вчинений із дотриманням норм Цивільного кодексу України, Закону України "Про фінансовий лізинг", містить основні істотні умови, встановлені чинним законодавством, вчинений у письмовій формі, а тому не може бути визнаний недійсним.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживачів, визнання недійсними договору фінансового лізингу та додаткової угоди, стягнення коштів відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 18 травня 2015 року.

Суддя І.В. Тітова