Справа № 163/1195/15-ц
Провадження № 2/163/182/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2015 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої судді - Гайдук А.Л.,

при секретарі - Горпинко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гущанської сільської ради Любомльського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом, який мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба - ОСОБА_2, яка за життя склала заповіт на його користь, а саме, заповіла йому усе приналежне їй майно, до складу якого також входить житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Інших спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_2, немає. Спадщину позивач прийняв на підставі рішення Любомльського районного суду Волинської області від 16.03.2015 року, яким йому встановлено додатковий строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у встановленому порядку свої спадкові права оформити не може через відсутність правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно, про що нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії. З викладених підстав позивач просив визнати за ним право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яке знаходиться в АДРЕСА_1.

Сторони в судове засідання не з'явились.

Позивач в канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, одночасно зазначивши, що позов підтримує та просить його задовольнити, а від Гущанської сільської ради Любомльського району Волинської області надійшло повідомлення від 18.05.2015 року за №137/02-16, у якій сільський голова просив справу розглядати за відсутності представника ради, одночасно зазначивши, що позовні вимоги ОСОБА_1 сільська рада підтримує повністю.

За таких обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

З довідки Гущанської сільської ради Любомльського району Волинської області від 23.02.2015 року №97 встановлено, що згідно запису в погосподарській книзі №2 за 1996-2000 р.р. Гущанської сільської ради Любомльського району, житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, рахується за померлим ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.23).

Згідно повідомлення Любомльської державної нотаріальної контори Волинської області від 21.05.2015 року №221/01-16, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 нотаріальною конторою не заводилась (а.с.33-34).

Вищевказаною довідкою також стверджено, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла його дружина - ОСОБА_2, яка на день його смерті проживала разом з ним, але не оформила своїх спадкових прав, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Статтею 561 ЦК України (в ред.1963 р.) передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

При цьому законом, чинним на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3, було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв. ЦК України (в редакції 1963 р.) не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого Гущанською сільською радою Любомльського району Волинської області 04.01.2011 року, стверджено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Гуща Любомльського району Волинської області (а.с.3).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно копії заповіту, посвідченого Гущанською сільською радою Любомльського району Волинської області 23.07.2001 року, ОСОБА_2, на випадок своєї смерті, приналежний їй житловий будинок, який знаходиться в селі Гуща, заповіла своєму онуку - позивачу ОСОБА_1 (а.с.4).

Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем за заповітом, як бабою та онуком, доводиться копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2, виданого Любомльським райвідділом ЗАГСу Волинської області 18.02.1978 року та копією свідоцтва про народження батька позивача - ОСОБА_4 серії НОМЕР_3, виданого Гущанською сільської радою (бувшого Головнянського району) Волинської області 05.09.1961 року, у якому матір'ю останнього записано "ОСОБА_2" (а.с.6).

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивач на день смерті ОСОБА_2 проживав окремо від останньої та, у зв'язку з пропуском встановленого ст.1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, спадщину приймав на підставі рішення Любомльського районного суду Волинської області від 16.03.2015 року про визначення додаткового строку для подання заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини, що відповідає положенням ст.1272 ЦК України (а.с.3 - на звороті, 5).

Матеріали спадкової справи №43/2015 року до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 свідчать про те, що інших спадкоємців, в тому числі, які відповідно до ст. 1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадковому майні після її смерті, немає (а.с.37-66).

Згідно п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Постановою Любомльської державної нотаріальної контори Волинської області від 07.05.2015 року №209/02-31 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_2, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно (а.с.7).

Приналежність спадкодавцю ОСОБА_2 зазначеного нерухомого майна доводиться копіями довідок Гущанської сільської ради Любомльського району Волинської області від 06.06.2011 року №319 та від 23.02.2015 року №97 (а.с.3 - на звороті, 23).

Інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 20.05.2015 року за №37807172 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 20.05.2015 року за №37806836, підтверджено відсутність записів щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, зокрема, щодо реєстрації його права власності, іпотеки, заборони відчуження (а.с.24-25).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Комплексним висновком відповідності державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам, містобудівній документації, правилам забудови, земельному та природоохоронному законодавству стверджено факт відповідності нерухомого майна: житлового будинку, веранди, прибудови, сарая, літньої кухні, колодязя питного, які знаходяться в АДРЕСА_1, та їх придатність до експлуатації, а будинку - для проживання. Рішенням комісії рекомендовано узаконити вказане спадкове нерухоме майно за позивачем - ОСОБА_1 (а.с.12-16).

Статтею 392 ЦК України установлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В порядку ч.1 ст.61 ЦПК України фактичні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, у зв'язку із визнанням позову, суд вважає доведеними.

Таким чином, з'ясовані по справі обставини свідчать, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.15, 61, ч.4 ст. 174, ст.ст.212, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 524, 529, 549, 561 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. ст. 16, 328, 346, 392, 1223, 1268, 1269, 1270, 1297 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на нерухоме майно, що знаходиться по АДРЕСА_1, і відповідно до технічного паспорта, виданого КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" 05.07.2011 року, складається з житлового будинку А-1, веранди а, прибудови а/, сарая Б-1, літньої кухні В-1, колодязя питного к.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча : суддя А.Л. Гайдук