Провадження № 22-ц/780/3109/15 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 29 03.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

03 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Приходька К.П., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря Ромашини І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами прокурора Києво-Святошинського району Київської області, Державної казначейської служби України та ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, третя особа прокуратура Києво-Святошинського району Київської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури ,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року позивач пред»явив в суді названий позов посилаючись на те, що в 2011 році органами прокуратури відносно нього незаконно була порушена кримінальна справа, проводилось досудове слідство, він знаходився в статусі обвинуваченого та підсудного. Але вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області 30 грудня 2013 р. його за ч. 2 ст. 367 КК України визнано невинним і виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Позивач в період з 26 вересня 2011 р. по 4 березня 2014 р. (29 місяців і 9 днів), перебував під слідством і судом по обвинуваченню у вчиненні злочину середньої тяжкості, за який передбаченого покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п'яти років, з урахуванням мінімального розміру заробітної плати, розмір відшкодування моральної шкоди складає 35687,40 (1218х29=35322)+(1218:30х9=365,40). Незаконними рішеннями, діями держава в особі органу досудового слідства та державного обвинувачення - Прокуратури Києво-Святошинського району Київської області, йому завдано моральної (немайнової) шкоди внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності та застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. Він зазнав моральних страждань, його нормальні життєві зв'язки з родиною та друзями були порушені, після набрання законної сили виправдувальним вироком він був вимушений фактично заново організовувати своє життя, відновлювати ділову та особисту репутацію.

Позивач просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 500000 грн. шляхом списання коштів Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 71 212, 4 гривні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Державна казначейська служби України у Київській області, прокурор Києво-Святошинського району Київської області та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги Державна казначейська служба України зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що виходячи із змісту ст. 1176 ЦК України відшкодовувати шкоду завдану органом державної влади має держава в особі державної казначейської служби України. Шкода, заподіяна органом державної влади повинна відшкодовуватись за рахунок коштів передбачених для цього органу.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення,яким в задоволенні позову до Державного казначейства України відмовити. Стягнути з відповідних рахунків прокуратури Києво-Святошинського району Київської області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 71 212,4 грн., шляхом звернення стягнення з рахунків боржника .

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує на те, що не погоджується із висновком суду в частині не доведення позивачем розміру моральної шкоди. При цьому суд виходив з того, що позивач не заявляв клопотання про призначення відповідної експертизи. Вважає, що тих доказів, які є в матеріалах справи достатньо, щоб встановити обставини справи про те, що після кожної процесуальної дії в рамках кримінального провадження, у нього погіршувався стан здоров'я і він звертався до лікаря.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про стягнення 500000 грн.

Прокурор Києво-Святошинського району Київської області в доводах своєї апеляційної скарги не погоджується із тим, що при розрахунку розміру компенсації моральної шкоди суд першої інстанції використовував двократний розмір заробітної плати . Вважає, що матеріали справи не містять достатніх та допустимих доказів необхідності кратного застосування мінімальної заробітної плати при проведенні розрахунку моральної шкоди. Провівши розрахунки із застосуванням мінімальної заробітної плати, яка існувала з 26вересня 2011 року по 04 березня 2014 року прокурора Києво-Святошинського району Київської області вважав обґрунтованою компенсацію заподіяної моральної шкоди у розмірі 35606,2 грн.

Просить рішення суду скасувати в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 71212,4 грн. і ухвалити в цій частині нове рішення, яким зменшити розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 вересня 2011 р. слідчим прокуратури Києво-Святошинського району Київської області Нагорним A.A. відносно ОСОБА_2 порушено кримінальну справу за фактом скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

23 лютого 2012 р. слідчим прокуратури Києво-Святошинського району Київської області Нагорним A.A. ОСОБА_2 було притягнуто як обвинуваченого і пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

23 лютого 2012 р. позивачу обрано запобіжний захід у вигляді підписка про невиїзд.

5 березня 2012 р. слідчим прокуратури Києво-Святошинського району Київської області Нагорним A.A. ОСОБА_2 притягнуто як обвинуваченого і пред'явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України.

17 березня 2012 р. прокурором Києво-Святошинського району Київської області затверджено обвинувальний висновок у кримінальній справі № 63-3145 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та направлено кримінальну справу до Васильківського міськрайонного суду Київської області для розгляду по суті.

30 грудня 2013 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області постановив вирок, яким позивача за ч. 2 ст. 367 КК України визнано невинним і виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Застосований до нього запобіжний захід у вигляді підписка про невиїзд скасовано.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 4 березня 2014 р. вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 p., залишений без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2014 р. касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення. Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 р. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 березня 2014 р. щодо ОСОБА_2 залишено без змін.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень, з 1 грудня - 1378 гривень.

Позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду за період з 26 вересня 2011 р. по 04 березня 2014 р. як зазначає за 29 місяців 9 днів в розмірі 500000 грн.

При цьому суд зазначає, що фактично позивач перебував під слідством і судом значно триваліший період, у т.ч. в період розгляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 20.11.2014 р.) касаційної скарги прокурора на вирок Васильківського міськрайонного суду від 30.12.2013 р. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04.03.2014 р.

Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що характер протиправних дій прокуратури, якою позивач обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ст. 367 ч.2 КК України, який віднесений до категорії середньої тяжкості в необережності, вид запобіжного заходу - підписка про невиїзд, який обмежував право позивача на вільне пересування, безперешкодно покидати місце свого проживання без дозволу, тривалість незаконних дій прокуратури, характер, обсяг, глибину душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач, стан його здоров»я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд вважав, що розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди позивачу в сумі 71212 грн. 40 коп., відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважав, що доводи позивача, щодо іншої суми моральної шкоди, є необґрунтованими, оскільки останнім не надано належних, допустимих та переконливих доказів (не доказано), що його стан здоров»я був близьким до критичного, його життєві зв»язки із родиною були порушені, завдано непоправної шкоди його престижу та діловій репутації як громадського діяча, під час слідства та судового розгляду по місцю його роботи колеги обговорювали його патологічні кримінальні нахили.

Судова колегія не може погодитись із доводами апеляційної скарги Державної казначейської служби України з таких підстав.

Так, згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845.

Відповідно до п.п. 35.38 цього порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

За правилами ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов»язаннями держави.

Згідно зі ст. 48 БК України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операції з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Відповідно до п. 8 ст. 7 пп.1.2 ст. 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про державний бюджет України»

Отже стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на те, що кошти мали стягуватись із рахунків прокуратури Києво-Святошинського району Київської області не ґрунтуються на вимогах закону.

Судова колегія не може погодитись також із доводами апеляційної скарги прокурора Києво-Святошинського району Київської області, які зводились до того, що розмір компенсації моральної шкоди суд визначив неправильно, застосувавши двократний розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Суд першої інстанції правильно керувався цими роз»ясненнями Пленуму Верховного Суду і, оскільки визначав розмір відшкодування у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, правильно обґрунтовано виходив із її розміру на час ухвалення рішення судом.

Таким чином, судова колегія погоджується із висновком суду в тій частині, що позов був доведений в частині заподіяння позивачу моральної шкоди, а також щодо способу відшкодування цієї шкоди.

Також судова колегія погоджується і із розміром компенсації моральної шкоди, який був визначений судом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури та суду» та п. 17 Положення про застосування названого Закону України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41, відповідно до яких відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи із розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен день перебування під слідством чи судом.

Стягнувши двократний розмір мінімальної заробітної плати суд першої інстанції належним чином обґрунтував свої висновки. Тобто суд виходив з того, що відшкодування моральної шкоди у розмірі однієї мінімальної заробітної плати є недостатнім. Разом із тим, позивач не довів у судовому засіданні, чому він вважає, що саме 500 000 грн. є достатнім розміром відшкодування моральної шкоди.

У зв»язку із наведеним, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вона також підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, прокурора Києво-Святошинського району Київської області та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді