АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/997/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/789/427/15 Доповідач - Фащевська Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Гурзель І. В., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 2 лютого 2015 року про забезпечення позову у справі за позовом ПАТ "Діві Банк" до ОСОБА_1, за участю третьої особи ТзОВ "Компанія "Зігда" про стягнення заборгованості в сумі 363 655,41 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ "Діві Банк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 363 655,41 грн. та із заявою про забезпечення позову, в якій просив постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти відповідача у межах суми заборгованості, що становить 363 655 грн. 41 коп.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 2 лютого 2015 року заяву ПАТ "Діві Банк" про забезпечення позову задоволено.

В порядку забезпечення позову накладено арешт на грошові кошти, все рухоме і нерухоме майно, які належать ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1) в межах суми позову 363 655,41 грн.

Не погоджуючись із даною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, які регулюють підстави, умови та порядок забезпечення позову, що є підставою для скасування ухвали суду.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо не вжиття заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006р. №9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно існує спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви позивача про забезпечення позову і накладаючи арешт, на грошові кошти, все рухоме і нерухоме майно, суд виходив з того, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам закону та встановленим обставинам по справі.

Так, судом встановлено, що 18.04.2013 року між "Діві Банк" та ТзОВ "Компанія "Зігда" було укладено договір про відкриття кредитної лінії №567/КЛ/1, згідно якого банк надав позичальнику кредит у формі кредитної лінії у сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 650 000 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №568/ФП/2 від 18 квітня 2013 року.

Станом на 12.01.2015 року заборгованість ТзОВ "Компанія "Зігда" перед ПАТ "Діві Банк" по кредитному договору від 18.04.2013 року становила 363 655 грн. 41 коп.

20.01.2015 року ПАТ "Діві Банк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1. про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 363 655,41 грн. по кредиту від 18.04.2013 року, укладеного між банком та ТзОВ "Компанія Зігда". Головою даного товариства та власником 50% акцій є ОСОБА_1

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяви про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову, особу відповідача, тощо.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості та зобов'язання вчинити дії. У ТзОВ "Компанія "Зігда", головою та основним акціонером якого є ОСОБА_1, перед ПАТ "Діві Банк" існує непогашена заборгованість по кредитному договору від 18.04.2013 року на суму 363 655 грн. 41 коп.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення заяви, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення на випадок задоволення заявленого позову.

Доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали, постановлення ухвали з порушенням норм процесуального права є необґрунтованими і висновків суду щодо вжиття заходів забезпечення позову не спростовують.

Висновки суду першої інстанції відповідають дійсним обставинам справи на час постановлення оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України, підставами для відхилення скарги на ухвалу суду першої інстанції і залишення ухвали без змін є постановлення судом першої інстанції ухвали з додержанням вимог закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 2 лютого 2015 року залишити без зміни.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.Є. Фащевська