НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/2647/14-ц
№ 2/183/174/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.01.2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

секретаря Тен І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Новомосковський завод залізобетонних виробів» про стягнення коштів витрачених на проходження попереднього медогляду, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Новомосковський завод залізобетонних виробів», в якому з урахуванням доповнень і уточнень до позовної заяви просить стягнути витрати, які він поніс у зв'язку з проходженням попереднього медогляду у розмірі 154,26 грн., заробітну плату за два місяці у розмірі 5 000,00 грн., та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що він мав намір влаштуватися на роботу в ПАТ «Новомосковський завод залізобетонних виробів», у зв'язку з чим останнім його було направлено на попередній медогляд в період з 03.03.2014 року по 05.03.2014 року. Позивач поніс витрати на проходження даного медогляду у розмірі 154,26 грн., однак на вимогу позивача повернути йому ці витрати відповідачем було відмовлено.

Крім того, 05.03.2014 року позивач прочитав в Інтернет сайті оголошення, де була зазначена заробітна плата в розмірі 2 500,00 грн. в місяць, на підставі якого влаштувався на посаду формувальника залізобетонних виробів, в ПАТ «Новомосковський ЗЗБВ» в формувальний цех № 1, де пропрацював до 05.05.2014 року. Втім, відповідач розрахувався з ним по заробітній платі не в повному обсязі, у зв'язку з чим останній вважає такі дії відповідача протиправними.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначивши, що в табелях відпрацьованого часу невірно зазначені його відпрацьовані години, а тому і заробітна плата виплачена йому не в повному обсязі. Крім того, в оголошенні було написана заробітна плата у розмірі 2 500,00 гривень. А враховуючи той факт, що він відпрацював на підприємстві 2 місяці, то і виплатити просив йому заробітну плату, заявлену в оголошенні, а саме 2 500,00 гривень. Тобто 5 000,00 гривень за два місяці.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, надавши письмові заперечення. Просили відмовити в задоволенні позову виходячи з наступного. Позивач ОСОБА_1 виявив бажання влаштуватися на підприємство лише 05.03.2014 року, подавши заяву про прийняття на роботу та довідку про проходження попереднього медогляду від 03.03.2014 року, тобто на момент проходження медогляду ОСОБА_1 не був робітником, а був претендентом на робоче місце, а тому й вимога про відшкодування витрат, які він поніс, є безпідставною. Крім того, договір з лікарнею, в якій проходив медичний огляд позивач, ПАТ «Новомосковський ЗЗБВ» не укладав та не надавав списків працівників, попередньому медичному огляду, а тому підприємство не має підстав для повернення йому коштів. Крім того, при влаштуванні на роботу ОСОБА_1 був попереджений, що підприємство працює по графікам, і оплата праці буде нараховуватись згідно з відрядною системою оплати праці з тарифною сіткою не нижче 9,59 грн. за відпрацьовану годину. Відповідач зазначає, що у зв'язку з економічною ситуацією в країні їх підприємство не мало великих замовлень, а тому й нарахування заробітної плати робітнику ОСОБА_1 здійснювалось із врахуванням відрядних розцінок за фактично виготовлену продукцію, яка і склала таку суму заробітної плати. Щодо відшкодування моральної шкоди то відповідач не вважає вищевказані обставини такими, які могли вплинути на моральні страждання позивача, втрату ним нормальних життєвих зв'язків та розладу організації життя та його сім'ї. У зв'язку з вищевикладеним просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Суду надано копію довідки медичного огляду від 05.03.2014 року, згідно якої ОСОБА_1 проходив медичний огляд у зв'язку з прийняттям його на роботу до ПАТ «НЗЗБВ» на посаду формувальника (а.с.3).

Згідно витягу з наказу ПАТ «Новомосковський завод залізобетонних виробів» № 13 Л від 05.03.2014 року прийнято ОСОБА_1 формувальником в формувальний цех № 1 (а.с.5).

Суду надано копію графіка роботи працівників формувального цеху № 1 на березень 2014 року з якого вбачається, що ОСОБА_1 відпрацював 4 робочі дні/31 годину (а.с.68).

Згідно табельного номеру 2059 ОСОБА_1 нараховано за березень 2014 року заробітну плату за 31 годину відпрацьованого часу у розмірі 430,00 грн. (а.с.69).

Суду надано зміни та доповнення до колективного договору 2010-2012 рік, яким внесено зміни до оплати праці (а.с.134, 135, 136, 137-138).

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому виходячи, із положень ст. 57 ЦПК України фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо первісної позовної вимоги.

Порядок проходження працівником медичних оглядів, перелік професій, працівники яких підлягають медичному огляду передбачені Порядком проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженим наказом МОЗ України від 21 травня 2007 року № 246, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24 лютого 1994 року № 4004-XII та Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов'язковим профілактичним медичним оглядам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2001 року № 559.

Дійсно, згідно із ст.26 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» обов'язкові медичні огляди організовуються і здійснюються у встановленому законодавством порядку. Працівники підприємств харчової промисловості, громадського харчування і торгівлі, водопровідних споруд, лікувально-профілактичних, дошкільних і навчально-виховних закладів, об'єктів комунально-побутового обслуговування, інших підприємств, установ, організацій, професійна чи інша діяльність яких пов'язана з обслуговуванням населення і може спричинити поширення інфекційних захворювань, виникнення харчових отруєнь, а також працівники, зайняті на важких роботах і на роботах із шкідливими або небезпечними умовами праці, повинні проходити обов'язкові попередні (до прийняття на роботу) і періодичні медичні огляди. Обов'язкові щорічні медичні огляди проходять також особи віком до 21 року. Позачергові медичні огляди осіб, зазначених у частині першій цієї статті, можуть проводитися на вимогу головного державного санітарного лікаря, а також на прохання працівника, якщо він пов'язує погіршення стану свого здоров'я з умовами праці. Власники підприємств, установ, організацій або уповноважені ними органи несуть відповідальність згідно з чинним законодавством за організацію і своєчасність проходження працівниками обов'язкових медичних оглядів і допуск їх до роботи без наявності необхідного медичного висновку. Працівники, які без поважних причин не пройшли у встановлений термін обов'язковий медичний огляд у повному обсязі, від роботи відсторонюються і можуть бути притягнуті до дисциплінарної відповідальності. Перелік робіт, для виконання яких є обов'язковими медичні огляди, а також порядок їх проведення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 21 травня 2007 року №246 затверджено Порядок проведення медичних оглядів працівників певних категорій.

Відповідно до п 2.4. вищезазначеного Порядку, для проведення попереднього (періодичних) медичного огляду працівників роботодавець повинен укласти або вчасно поновити договір з закладом охорони здоров'я та надати йому список працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду. Під час прийняття на роботу в разі переведення на іншу важку роботу, роботу із шкідливими чи небезпечними умовами праці роботодавець повинен видати направлення на обов'язковий попередній медичний огляд працівника (далі - направлення) за формою, зазначеною у додатку 3. Згідно з п.2.5. роботодавець за рахунок власних коштів забезпечує організацію проведення медичних оглядів, витрати на поглиблене медичне обстеження працівника з підозрою на професійні та виробничо зумовлені захворювання та їх медичну реабілітацію, диспансеризацію працівників груп ризику розвитку професійних захворювань.

Таким чином посилання відповідач на той факт, що у нього е було укладеного договір не знімає з нього обов'язку його укласти.

Однак постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2001 року № 559 затверджено перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов'язковим профілактичним медичним оглядам.

Посада формувальника в даному переліку відсутня.

У зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволені потворної вимоги щодо стягнення витрат на проходження медогляду.

Щодо виплати заробітної плати, то в цій частині позовних вимог суд також вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного.

Дійсно, вимоги ст.116, 117 КЗпП України, на які позивач посилається, як на підставу свого позову, надають право працівнику на отримання нарахованої та невиплаченої заробітної плати.

Однак, як видно з матеріалів справи та не заперечувалось позивачем нарахована заробітна плата (а.с.86-88) виплачена йому в повному обсязі (а.с.81).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Так, згідно положення ПАТ «Новомосковський завод залізобетонних виробів» про оплату праці працівників ПАТ «Новомосковський завод залізобетонних виробів», затвердженого наказом ПАТ «Новомосковський завод залізобетонних виробів» № 4 від 21.01.2012 року, нарахування оплати праці здійснюється по фонду основної, додаткової заробітної плати, заохочувальних і компенсаційних виплат. У зв'язку з незначним попитом на продукцію, не значними об'ємами виробництва і фінансовий стан підприємства, продовжується дія режиму неповного робочого часу з оплатою праці згідно пропорціонального відпрацьованого часу робітникам цехів і підрозділів підприємства (а.с.72 на обороті-73).

Суду також надано довідку ПАТ «Новомосковський завод залізобетонних виробів» № 139 від 15.04.2014 року, яка видана на ім'я ОСОБА_1, в якій останньому було повідомлено, що його було прийнято на роботу формувальником в формувальний цех, згідно його заяви на прийняття від 05.03.2014 року, з відрядною оплатою праці, згідно положення про оплату праці, затвердженого на підприємстві (а.с.71).

Судом встановлено, що позивача був прийнятий на роботу формувальником в формувальний цех з відрядною оплатою праці, згідно Положення про оплату праці, затвердженого на підприємстві (а.с.71, 72-73).

Суду надані табеля обліку робочого часу за три місяці - березень, квітень та травень (а.с.76-77).

В судовому засіданні позивач зазначив, що там невірно поставлений робочий час, однак, дана обставина судом оцінюється критично, оскільки, розмір заробітної плати при подачі позову (15.04.2014 року) позивачем не оспорював вся, дані позовні вимоги позивачем були заявлені лише 01.10.2014 року. Тобто, під час розрахунку при звільненні розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 не оспорювався.

Посилання позивача на той факт, що нарахована заробітна плата не відповідає тій, яку підприємство обіцяло в мережі Інтернет на сайті в розмірі 2 500,00 гривень, судом також оцінюється критично, оскільки порядок нарахування заробітної плати на підприємстві регулюється відповідним положення, а інформація в мережі інтернет не може розцінюватися як підстава для нарахування відповідного розміру заробітної плати.

А тому і в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити.

Враховуючи вищевикладене, не підлягає задоволенню і позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано доказів її спричинення.

З урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 116, 117 232, 233, 235 КЗпП України, ст.ст. 10, 60, 88, 213-215, 224 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Новомосковський завод залізобетонних виробів» про стягнення коштів витрачених на проходження попереднього медогляду, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд в десятиденний термін після його проголошення, а особи, що не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Березюк