Справа № 464/2125/15 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/7146/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Мусіної Т.Г.

суддів Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря Фейір К.О.

з участю: представника позивача за первісним позовом та відповідача

за зустрічним ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3,

представника відповідача за первісним позовом та позивача за

зустрічним ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, уточненим у квітні 2015, до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування, в якому просила усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті померлого 09 вересня 2014 р. ОСОБА_6.

Свій позов обгрунтовувала тим, що 09.09.2014 року помер її двоюрідний брат ОСОБА_6, після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 у Львові. Після смерті брата спадкоємцем першої черги по закону є відповідач. Однак, останній з 1996 року переїхав на постійне місце проживання до Росії, де і проживає по теперішній час. З 1996р. відповідач жодного разу не провідував батька, не спілкувався з ним та не підтримував з ним жодних відносин. На телефонний дзвінок про смерть батька відповідач повідомив, що його це не цікавить та на похорон він не приїде. ОСОБА_6 хворів, мав проблеми із здоровя, втратив 70 % зору, переніс інсульт та переломи стегон обох ніг. ОСОБА_6 був визнаний інвалідом І групи безтерміново та постійно потребував сторонньої допомоги, яку вона здійснювала. Крім того, всі витрати повязані із лікуванням брата вона взяла на себе. Оскільки, відповідач ухилявся від надання спадкодавцеві, який був в безпорадному стані, необхідної допомоги та догляду вважає, що такий має бути усунутий від права на спадкування за законом. На підставі наведеного просила задовольнити його позов.

У квітні 2015 ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовомдо ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 ум.Львові в порядку спадкування за законом.

Зустрічний позов обґрунтовував тим, що 09.09.2014р. помер його батько ОСОБА_6, після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить квартира АДРЕСА_3. За життя батько заповіту не склав, а тому він являється спадкоємцем першої черги за законом. Після смерті батька у передбачений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини свідоцтво про право на спадкування за законом не отримав, оскільки позивачем ОСОБА_2 оспорюється його право на спадкування. Оскільки, він являється спадкоємцем першої черги за законом просив позов задоволити та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_4 в порядку спадкування.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2015 року первісний позов задоволено та усунуто ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після померлого 09.09.2014р. ОСОБА_6.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення, не дослідив та не врахував можливість або неможливість відповідача надавати допомогу спадкодавцю, не перевірив потреби спадкодавця у допомозі саме ОСОБА_4 з урахуванням того, що така допомога надавалась спадкодавцю від інших осіб; не дослідив питання винної поведінки ОСОБА_4 щодо ненадання допомоги спадкодавцю. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які зявились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст.. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню: рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_4, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про усунення сина спадкодавця ОСОБА_4 від спадщини та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання за ним права власності на спадкове майно, суд виходив з того, що ОСОБА_4 ухилявся від своїх обовязків щодо утримання та надання допомоги батьку як у лікуванні, так і у догляді, останній здійснювався позивачкою ОСОБА_2

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Колегією суддів встановлено, що 09 вересня 2014р. у віці 52 років помер спадкодавець ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про його смерть, виданим 09 вересня 2014р. Сихівським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (а.с. 8 т.1).

Спадкодавець заповіту не залишив, тому спадкування здійснюється спадкоємцями за законом відповідно до статті 1258 ЦК України почергово.

До складу спадкового майна входить квартира за адресою: АДРЕСА_5, яка належала спадкодавцю на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності № Г-01157 від 09 березня 1995р. (а.с. 80 т.1) виданого Львівською міською радою згідно з розпорядженням № 152 від 09.03.1995р.

Колегією суддів встановлено, що до складу спадкоємців першої черги спадкодавця належить рідний син ОСОБА_4 04 квітня 1990р. народження (змінив прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_4 30.04.2010р. а.с. 82 т.1 свідоцтво про зміну прізвища), що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 81).

З дружиною ОСОБА_7 спадкодавець був розлучений, інших спадкоємців першої черги в живих немає.

Позивач ОСОБА_2 вказує, що є двоюрідною сестрою спадкодавця , тому відповідно до ч. 4 ст. 1266 ЦК України належить до спадкоємців за законом третьої черги за правом представлення.

Строк на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 сплив 09.03.2015р.

Наявною в матеріалах справи копією спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6 підтверджується, що син спадкодавця ОСОБА_4 в межах шестимісячного строку 24.02.2015р. звернувся в нотаріальну контору за місцем свого проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6, таким чином відповідно до ст.. 1269 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.

Із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулась також ОСОБА_2

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував ОСОБА_6 допомоги від ОСОБА_4 за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Усуваючи ОСОБА_4 від права на спадкування, суд в порушення вимог ст.ст. 10, 60, 212-214 не дав оцінки доказам у справі, які надані спадкоємцем ОСОБА_4, не спростував його пояснення щодо неможливості спадкоємця надавати допомогу спадкодавцю, не обґрунтував належними доказами потребу спадкодавця у допомозі саме сина, який проживає в іншій державі, з врахуванням того, що така допомога надавалась йому двоюрідною сестрою ОСОБА_2, не обґрунтував доказами висновки про те, що син мав можливість виконувати свої обовязки щодо батька, проте ухилився від цього, а також перебування спадкодавця протягом тривалого часу у безпорадному стані.

Між тим з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 з 02.11.2004р. (а.с. 146 т.1) до дня смерті працював у ТзОВ «Маркет-Матс» на посаді провідного інженера програміста (а.с. 161).

Відповідно до наказу № 03/12 від 03.12.2012р. та наказу № 13/05-к від 13.05.2014р. ОСОБА_6 до 13.05.2014р. працював 7 годин в день з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу, і лише після 13.05.2014р. (за чотири місяці до смерті йому було встановлено 4-годинний (а.с. 163), а з 16 липня 2014 року 2-годинний робочий час (а.с. 162).

З наявної в матеріалах справи виписки, наданої Управлінням пенсійного фонду у Галицькому районі м. Львова, сума заробітку ОСОБА_6 за період з січня по вересень 2014р. (по день смерті) становить 12 347,30 грн., окрім того він одержував пенсію по інвалідності третьої групи.

Таким чином спадкодавець не потребував матеріальної допомоги та маючи протягом пяти років інвалідність ІІІ групи працював та міг здійснювати свої потреби самостійно і не потребував сторонньої допомоги.

Наявною в матеріалах справи довідкою травматологічної МСЕК спадкодавцю вперше була встановлена І-Б група інвалідності з висновком про потребу у сторонньому догляді лише 09.07.2014р. (за два місяці до смерті) а.с. 16. т.1.

Позивач ОСОБА_2 сама підтверджує, що саме вона здійснювала догляд за братом, привезла його у м. Вінниця, організувала і фінансувала проведення двох операцій у м.Вінниці, організувала проведення реабілітаційних заходів в післяопераційний період, забезпечувала його всім необхідним, піклувалась про нього.

Таким чином спадкодавець не перебував у безпорадному стані та був забезпечений сторонньою допомогою з боку кваліфікованих фахівців.

Доказів про те, що спадкодавець потребував допомоги саме від ОСОБА_4, який проживає в іншій державі, є інвалідом ІІІ групи з дитинства, сам потребує матеріальної допомоги на лікування (інсулінозалежний), непрацюючий, окрім пенсії інших доходів немає, офіційно здійснює догляд за пристарілими дідом і бабою, суду не надано.

З врахування наведеного колегія суддів приходить до висновку, що в діях

ОСОБА_4 відсутнє умисне ухилення від виконання свого обовязку надати допомогу спадкодавцю, оскільки він не мав можливості надавати таку допомогу.

При відсутності доказів про умисне ухилення ОСОБА_4, крім того факту, що вони з батьком не спілкувалися протягом тривалого часу не може бути підставою для усунення від права на спадщину.

Колегія суддів вважає, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_4 обрано правильний спосіб захисту, а саме визнання права власності на спадкове майно, що відповідає п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, оскільки його право як спадкоємця першої черги заперечується ОСОБА_2, яка просила накласти заборону на видачу спадкоємцю ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину.

Ураховуючи, що допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права у вирішенні вимог про усунення від права на спадкування призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України колегією суддів здійснено розподіл судових витрат.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_4 04 квітня 1990р. народження від права на спадкування за законом після померлого 09 вересня 2014р. ОСОБА_6, 18 червня 1962р. народження відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_6 в порядку спадкування за законом після померлого 09 вересня 2014р. ОСОБА_6 18 червня 1962р народження.

Стягнути із ОСОБА_2 на користьОСОБА_4 2558 (дві тисячі пятсот пятдесят вісім) грн. 30 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

ОСОБА_8