Справа № 454/987/14 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/783/3381/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я.. Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 ,

представника третьої особи ОСОБА_5 та апелянтів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 5 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Сокальської міської ради Львівської області за участю третьої особи - ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_3, інтереси якої представляє ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до Сокальської міської ради, 3-тя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. З посиланням на ст..ст. 529, 549, 553, 554 ЦК УРСР 1963р., ст..ст. 15, 16 п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом як спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_10, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 5 травня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 Львівської області в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_6, ОСОБА_7, як особи які участі у розгляді справи не брали, та вважають, що судовим рішенням суд вирішив про їх права та обов'язку, та третя особа у справі ОСОБА_9.

Вважають рішення незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, допущено невідповідність висновків суду обставинам справи.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 апеляційні вимоги мотивує тим, що суд розглянув справу, не залучивши їх до участі у справі, як спадкоємців ОСОБА_11 та внуків ОСОБА_10, яким на користь їх батька 2 грудня 1988 року складено заповіт на ? зазначеного будинковолодіння, а тому вважають, що мають право на ? ідеальну частку спадкового майна.

Зазначають, що їх батько ОСОБА_11 в тому числі догладав за батьком, допомагав по утриманню частини будинку, проживав з ним до дня його смерті. Після смерті батька ОСОБА_11 фактично прийняв спадщину, оскільки вступив у фактичне управління та володіння спадковим майном та отримав від батька усі документи на будинок. Суд безпідставно вказав у судовому рішенні, що свідоцтво про право власності втрачено, оскільки такі знаходяться за місцем останнього проживання їх батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_2.

Суд не дослідив того факту, та зробив помилковий висновок про те, що лише позивач вступила в управління і володіння спадковим майном, проживала з батьком та несе витрати по утриманню будинку. Дані факти не підтверджені жодними доказами. Окрім того, позивач не могла утримувати ? частину будинку, яка на праві власності належала померлому ОСОБА_10, утриманням якої займався ОСОБА_11

Зазначають, що у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР, ОСОБА_3 повинна була звернутись із заявою про прийняття спадщини у строк, який не перевищує дев'яти місяців, після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, не звертаючись до нотаріальної контори та не отримуючи постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у 2014 році звернулась з позовом до суду, що свідчить про пропуск строку позовної давності, передбаченої ст.. 71 ЦК УРСР (1963р). Дані обставини свідчать про відсутність достатньо обґрунтованого припущення про порушення або невизнання спадкових прав позивачки.

Окрім того звертають увагу на те, що позивачем пред'явлено позов до неналежного відповідача, оскільки до повноважень Сокалської міської ради не належить вирішення питання видачі Свідоцтва про право на спадщину. Наведені вище висновки судом першої інстанції зроблеено без залучення апелянтів спадкоємців першої черги - дітей спадкодавця ОСОБА_11

З наведених вище підстав просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 є аналогічними доводам скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Додатково зазначає, що на час смерті її чоловіка, вона разом з ним та дітьми проживали разом в АДРЕСА_2. Після його смерті, звернулась в Сокальську нотаріальну контору із заповітом від імені ОСОБА_10 на ім»я її чоловіка ОСОБА_12 , який не оформив свої спадкові права по заповіту батька, однак за відсутності всіх необхідних документів, оформити спадщину по смерті чоловіка не змогла. Суд не дослідив обставин, що сестра чоловіка ОСОБА_3 за спільною домовленістю із братом користувалась по ? частині будинку. Звернулась до суду про визнання права власності в порядку спадкування не вказавши апелянта відповідачем, хоча позовні вимоги зводяться до вимог про право на майно, спадкоємцями першої черги якого є переживше подружжя та діти ОСОБА_11

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач та її представник просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення. Мотивують тим, що мотиви апеляційих скарг про фактичний вступ їх батька та чоловіка в управління спадковим майном по смерті ОСОБА_10 в 1991 році не заслуговує до уваги, оскільки за даними відповіді сільського голови Єлиховецької селищної ради від 09.02.2015 року ОСОБА_11 на день смерті з батьком не проживав. Доказів протилежного суду не надано. Особа не була зареєстрована у спірному будинку, дій визначених ст. 549 ЦК не вчинив, а отже позбавив таким чином свою дружину- третю особу у справі ОСОБА_9 прав спадкування частини будинку, на на яку заявлено вимоги позивачем. Водночас враховано, що після смерті батьків всі обов»язки по утриманню будинку в цілому несе позивач, котра постійно проживає у будинку, є власником його половини за іншим заповітом - свого діда. Оскільки факт того, що спадкоємцем ОСОБА_11 не вчинено дій відповідно до вимог 553 ЦК України і він вважається таким, що відмовився від спадщини - доведено, то суд прийшов правильного висновку про задоволення позову. Іншого способу захисту права власності в порядку спадкування на частину будинку позивач немає, оскільки позбавлена можливості отримати сувідоцтво про право на спадщину на цю частину по причині існування заповіту на брата ОСОБА_11 Вважають, що вимоги заявлено до належного відповідача, оскільки жоден з апелянтів не прийняли спадщину по смерті спадкодавця, а спірне майно знаходиться на території Сокальської міської ради, що узгоджується з вимогами ст. 524 ЦК УРСР за змістом якої у разі відсутності спадкоємців за законом та заповітом або жоден із спадкоємців не прийняв спадщину, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. За таких обставин просить апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_5 відхилити, рішення суду залишити без змін. Заперечили проти задоволення апеляційної скарги інших апелянтів.

При розгляді справи в апеляційній інстанції позивач та її представник підтримали заперечення.

Інші учасники в судове засідання не з»явились. Належним чином повідомлені про дату розгляду справи за апеляційними скаргами, про що до справи долучено розписки про отримання судових повісток. Про причини неявки суд не повідомили, тому колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справу у відсутності осіб, що не з»явились, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, пояснення сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що таким вимогам рішення суду не відповідає.

Задоводьняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач володіє на праві власності 1/2 ідеальною часткою будинку АДРЕСА_1 Після смерті у червні 1991 року батька, продовжувала проживати у цьому будинку, користувалася ним в цілому і несла витрати по його утриманню, тому вважається такою, що прийняла спадщину тому суд дійшов висновку про підставність позовних вимог.

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується, та вважає, його таким, що зроблено при неповно з»ясованих обставинах, оскільки порушено норми процесуального права, що призвело по постановлення незаконного рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у справі ОСОБА_3 /ОСОБА_13/ згідно реєстраційного посвідчення від 01.04.1983 року, виданого на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Сокальською державною нотаріальною конторою 14.03.1962 року за реєстровим №736 - набула право власності на половину буди нковолодіння АДРЕСА_1 /а.с. 7,9/

? частина будинку, згідно дублікату Свідоцтва про право на спадщину, виданого виконкомом Сокалської міської ради 05.03.1999 року, замість втраченого Свідоцтва про право власності, виданого 19.11.1952 року на підставі рішення Сокальського міськвиконкому №106 від 26.09.1952 року належала ОСОБА_10 - батькові позивача. Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори 2 грудня 1988 року, належною частиною будинку ОСОБА_10 на випадок смерті розпорядився на користь сина ОСОБА_11 - брата позивачки, якого остання зазначає у позовній заяві як ОСОБА_14.

Згідно свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у віці 84р.

Не оформивши своїх спадкових прав, ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Спірним майном, на яке позивач просить визнати за нею право власності у порядку спадкування по смерті батька ОСОБА_10 є вказана ? частина будинковолодіння.

Задовольнячи позовні вимоги суд першої інстанції врахував, що відповідно до ст. 534 ЦК УРСР 1963 року ОСОБА_14 є спадкоємцем за заповітом, щодо спадкового майна його батька ОСОБА_10, однак, як встановлено з позовної заяви, пропустив строк для прийняття спадщини та не оформив спадкове майно на своє ім'я та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що згідно ст. 551 ЦК УРСР 1963 року дружина померлого спадкоємця ОСОБА_5 - третя особа по справі, мала би право на прийняття належної йому частки у спадщині, якби ОСОБА_11 прийняв її шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном чи звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте він за життя таких дій не вчинив. Тому ОСОБА_5 також втратила право на прийняття належної її чоловікові частини спадкового майна. Більше того, ОСОБА_5 також пропустила строк для її прийняття, оскільки після смерті чоловіка не зверталась в нотаріальну контору з метою спадкування.

З посиланням на ч.2 ст. 553 ЦК УРСР 1963 року, суд вважав, що спадкоємець не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини, а тому вважається таким що відмовився від спадщини.

Визнаючи такі обставини встановленими, суд першої інстанції вважав доведеними мотиви позову з посиланням на ст.554 ЦК УРСР, за якою, в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

З наведених мотивів дійшов висновку про задоволення позову.

Судова колегія не погоджується з висновками суду, виходячи з наступного.

З мотивувальної частини рішення убачається, що суду були відомі обставини наявності заповіту від 02.12.1988 року, зміст якого наведено вище і дані про особу, на користь якого складено цей заповіт.

Висновки суду про те, що спадкоємцем за вказаним заповітом - ОСОБА_11 не було вчинено дій, які б свідчили про реалізацію своїх спадкових прав, а відтак відсутність будь-яких прав на спадкове майно - частину будинку зазначеного у заповіті у спадкоємців ОСОБА_11 - суд дійшов з порушенням норм процесуального права, не залучивши як переживше подружжя так і дітей ОСОБА_14 до участі у справі в якості відповідачів і вирішив питання про їх права.

Судом надана правова оцінка спірним правовідносинам з врахуванням доказів наданих позивачем у справі. Постановлення рішення без залучення осіб, про права яких вирішено судом, суд позбавив останніх можливості захисту своїх прав.

Звертаючись з позовними вимогами до Сокальської міської ради - позивач не зазначила і не довела суду наявності спору з визначеним нею відповідачем.

Враховуючи повноваження суду апеляційної інстанції, що визначені ЦПК України, апеляційний суд позбавлений можливості усунення таких недоліків при перегляді справи за апеляційними скаргами, тому знаходить підставиними в цій частині мотиви апеляційних скарг про скасування рішення суду першої інстанції, як постановленого з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи та ухвалення у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст.309, 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 219 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 задоволити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 5 травня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Сокальської міської ради Львівської області за участю третьої особи - ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді