Справа №587/2355/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Дашутін І. В.
Номер провадження 22-ц/788/207/15 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Дубровної В. В. , Лузан Л. В.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року

у справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звертаючись з позовом, який в подальшому уточнило, просило стягнути з відповідача 13468 грн. 52 коп., з яких 12992,02 грн. відсотків за користування кредитними коштами та 476,50 грн. комісії за обслуговування карткового рахунку.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 13468, 52 грн. заборгованості за кредитним договором. Вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 11 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №б/н, за яким банк надав а позичальник отримав 250 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. В подальшому ліміт було збільшено до 6 850 грн. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Сторони домовилися, що строк дії картки не відповідає строку дії договору. Останній діє до моменту належного виконання сторонами зобов'язань. Дана обставина зазначена в п. 9.12 Умов і Правил надання банківських послуг, що маються в наказному провадженні та надані представником позивача в суді апеляційної інстанції.

Погашення заборгованості по кредитному ліміту здійснюється щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості, шляхом внесення коштів на картку відповідачем або шляхом договірного списання передбаченим п.п. 4.6 Умов і Правил надання банківських послуг.

Своїм особистим підписом відповідач ствердив, що заява разом із пам'яткою клієнта, запропонованими банком Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, з якими він ознайомився і згоден, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

У встановлений договором строк, письмової заяви про припинення дії договору та закриття картки до банківської установи від ОСОБА_3 не надходило.

15.08.2008 року Сумським районним судом Сумської області було винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 7916,58 грн. кредитної заборгованості (а.с. 50). Зазначена заборгованість стягнута станом на 09.07.2008 р.

Дана заборгованість відповідачем повністю сплачена лише в червні 2014 року.

У зв'язку з чим за період з 09.07.2008 року (з моменту звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу) по 30.09.2014 р. позивачем були нараховані:

- відсотки за користування кредитними коштами в сумі 12992,02 грн. (14 068,27 грн. - 1076,25 (стягнені за рішенням суду) = 12992,02 грн.);

- комісія за обслуговування карткового рахунку в сумі 476,50 грн. (476,50 грн. - 0,00 грн. (стягнена за рішенням суду) = 476,50 грн.).

Загальний розмір заборгованості нарахованої в період з 09.07.2008 року по 30.09.2014 року складає 13468,52 грн. (а.с. 53-62).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції посилаючись на ст.ст. 526, 527, 530, 1050 ЦК України, з врахуванням постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та умов кредитного договору дійшов висновку, що відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав допустивши заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» що є підставою для задоволення позову.

Проте з даними висновками суду колегія суддів погодитись в повному обсязі не може.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Таким чином, банк, звернувшись з заявою про видачу судового наказу, скористався своїм правом дострокового повернення кредитних коштів у розмірі 6840,33 грн. разом з нарахованими відсотками станом на 09 липня 2008 року в сумі 1076 грн. 25 коп.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 17 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Тому дії банку по нарахуванню відсотків за користування кредитом, що передбачені договором кредиту у зв'язку з невиконанням судового наказу є правомірними.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Як вбачається із розрахунку заборгованості (а.с.6-10) нарахування відсотків проводилось щомісячно, але дані платежі відповідач не сплачував, а тому право банку про отримання щомісячних платежів порушувалося, що надавало банку можливість звернутися до суду з позовом про стягнення даних нарахувань. Проте банк своєчасно з позовом не звернувся і втратив право на стягнення щомісячних нарахувань за якими сплив строк позовної давності. Тому у стягненні відсотків нарахованих до 1.10.2011 року необхідно відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності на момент звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів не вбачає підстав і для стягнення відсотків нарахованих з 1 червня 2014 року по 30 вересня 2014 року, у зв'язку з відсутністю підстав для нарахувань відсотків.

З постанови державного виконавця (а.с.42) вбачається, що 5 червня 2014 року закінчено виконавче провадження по виконанню судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 7916,58 грн. у зв'язку з виконанням судового наказу в повному обсязі.

Тому стягненню підлягають лише відсотки нараховані з 1.10.2011 року по 1.06.2014 року в сумі 6 258,40 грн. та комісія в сумі 476,50 грн., а всього 6734,90 грн.

Посилання апелянта на застосування до спірних відносин п. 3.11, 5.4 Умов та Правил надання банківських послуг є необґрунтованими, так як дані пункти регламентують відносини між сторонами договору кредиту без встановленого місячного платежу. У спірних відносинах такий місячний платіж встановлений і складає 7% від суми заборгованості.

У зв'язку з цим рішення місцевого суду підлягає скасуванню згідно вимог ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 243,60 грн. Позов підлягає частковому задоволенню на 50%, тому відшкодуванню підлягає сума 121,80 грн. за рахунок відповідача. Відповідач при зверненні до суду з апеляційною скаргою сплатив 121,80 грн. судового збору, апеляція підлягає задоволенню на 50%, тому відшкодуванню підлягає сума судового збору 60,90 грн. за рахунок позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України. Застосовуючи взаємозалік остаточно підлягає до відшкодування судовий збір на користь позивача за рахунок відповідача в сумі 60,90 грн. (121,80-60,90).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 11.06.2007 року в сумі 6734,90 грн. за період з 13.10.2011 року по 5.06.2014 року.

В задоволені позову Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за період з 9.07.2008 року по 13.10.2011 року відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності, а за період з 5.06.2014 року по 30.09.2014 року у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» 60,90 грн. на відшкодування судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -