Справа № 450/1647/14 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/3423/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шашкіна С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Шашкіної С.А.

Суддів: Богонюка М.Я.,Ванівського О.М.

При секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 вересня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задоволено повністю.

Визнано житловий будинок під АДРЕСА_1 та прибудинкову земельну ділянку спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Проведено ідеальний розподіл житлового будинку під АДРЕСА_1 та прибудинкової земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку під АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, що розташована в АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку під АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, що розташована в АДРЕСА_1

В задоволенні позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - відмовлено повністю.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах справи. Вказує, що судом при винесенні рішення судом не враховано, що предметом поділу між сторонами повинен бути ще й автомобіль, оскільки такий був набутий ними під час шлюбу. Крім того зазначає, що спірний житловий будинок був збудований за її власні кошти та кошти її батьків, а тому не може бути поділений порівну між сторонами, а земельна ділянка являється її особистою приватною власністю, оскільки була надана безоплатно в межах норм для приватизації земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку в сільській місцевості, відтак на цю ділянку як на майно не поширюється режим права спільної сумісної власності. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта та її представника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити виходячи з наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до статей 21, 24, 41 Конституції України, статті 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб 21 липня 1994 року, який за рішенням суду 05 серпня 2013 року було розірвано (а.с. 3).

Рішенням Старосільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №14 від 23 лютого 2001 року ОСОБА_2 було передано безоплатно у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд земельну ділянку площею 0,1350 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

На вказаній земельній ділянці в період перебування у шлюбі здійснено будівництво житлового будинку,який згідно технічного паспорта має загальну площу 98.2 кв.м. та складається із двох коридорів 1-1,1-2; трьох житлових кімнат 1-3,1-4,1-8; кухні 1-5;ванної кімнати 1-6;столової 1-7.

На підставі рішення виконавчого комітету Старосільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №85 від 06 грудня 2001 року, «Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 24 грудня 2001 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1

Відповідно до ст. ст. 22, 28 КпШС України (що діяли до 01.01.2004 року) майно, нажите подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. У випадку поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх долі визнаються рівними.

Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про визнання житлового будинку під АДРЕСА_1 спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 районний суд вірно виходив з того, що даний спірний будинок набутий сторонами під час перебування у шлюбі.

Посилання ОСОБА_2 на те, що будинок був збудований за її кошти та кошти її батьків не підтверджено жодними доказами.

В суді апеляційної інстанції апелянт пояснила, що дійсно таких доказів суду вона не подала.

Враховуючи вимоги чинного законодавства суд вірно виходив із рівності часток подружжя і підставно визнав за ними право власності по 1/2 ідеальних частини спірного будинку.

З врахуванням того, що сторонами в шлюбі було набуто спільне майно, а саме житловий будинок, на який у грудні 2001 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності, відповідно до вимог ст.ст. 30,42,67 ЗК України, що діяв на той час, тобто до 01.01.2002 року, суд вірно встановив, що спірна земельна ділянка, яка була надана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, перейшла у спільну власність власності подружжя з часу виникнення права спільної сумісної власності на майно-завершений будівництвом будинок.

Виходячи з наведеного, посилання ОСОБА_2 на те, що дана земельна ділянка є її особистою приватною власністю, з посиланням на вимоги ст. 57 СК України є безпідставними.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 в частині поділу, в якості спільного майна подружжя, автомобіля,WOLKSWAGEN GOLF 2 1987 року випуску, то суд вірно виходив з того, що даний автомобіль, власником якого є інша особа, не був у встановленому порядку придбаний сторонами у справі, а видані власником довіреності не свідчать про укладення подружжям договору купівлі-продажу цього автомобіля. Відтак, суд підставно відмовив в задоволенні позову в цій частині.

Як ствердила ОСОБА_2, з питання про стягнення аліментів з позивача на утримання сина, який на даний час є повнолітнім, вона не зверталась, підстав для відступу від засади рівності часток подружжя, відповідно до ч.2 ст.70 СК України судом не встановлено.

Зважаючи на вищенаведене колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: