Номер провадження: 22-ц/785/601/15
Головуючий у першій інстанції Семенюк Л.А.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк") до ОСОБА_3 (третя особа ОСОБА_4) про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 грудня 2014 року,

встановила:

04 вересня 2014 року ПАТ "Державний ощадний банк України" (в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 (третя особа ОСОБА_4.) про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову ПАТ "Державний ощадний банк України" (в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк") послалось на те, що 09 жовтня 2008 року між позивачем та ОСОБА_4, третьою особою по справі, був укладений кредитний договір № 552, відповідно до якого банк надав їй кредит у розмірі 135 000 грн. 00 коп. зі сплатою 21% річних в строк до 09 жовтня 2018 року.

У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, позивачем було укладено іпотечний договір з ОСОБА_3 - відповідачем по справі, на підставі якого банку передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 123,3 кв.м, житловою площею 95,8 кв.м., розташований по АДРЕСА_1, що належить відповідачу на праві власності.

Оскільки позичальник, третя особа по справі ОСОБА_4, свої обов'язки за укладеним кредитним договором належним чином не виконала, утворилася заборгованість по поверненню кредитних коштів, по сплаті відсотків за користування кредитом та пені, яка станом на 06 жовтня 2014 року складає 218 183 грн. 27 коп., з яких: прострочений основний борг по кредиту 49 498 грн. 96 коп.

До теперішнього часу відповідачем не вирішено питання щодо погашення заборгованості по кредиту позичальником, тому позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження в порядку ст. 41 Закону України "Про іпотеку".

В уточнених позовних вимогах, крім того, просив передати йому в управління предмет іпотеки на період його реалізації, визнати за ним вищий приорітет на предмет іпотеки як єдиного іпотекодержателя та виселити відповідача з іпотечного будинку із зняттям з реєстраційного обліку та стягненням з нього судових витрат.

В судовому засіданні:

- представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримав;

- представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника, та заперечення, позов не визнав.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 грудня 2014 року позовну заяву ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" задоволено.

Суд першої інстанції вирішив:

- звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 09 жовтня 2008 року, а саме: житловий будинок, загальною площею 123,3 кв. м, житловою площею 95,8 кв.м., розташований по АДРЕСА_1, який належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 липня 2004 року зареєстрованого Татарбунарським районним бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 05 липня 2004 року, записаному в реєстрову книгу під № 2, номер запису 484, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде вставлена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 552 від 09 жовтня 2008 року, розмір якої становить 218 183 грн. 27 коп., в тому числі: прострочений основний борг по кредиту 49 498 грн. 96 коп.; прострочені проценти за користування кредитом 66 785 грн. 63 коп.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом 47 203 грн. 23 коп.; пеня за прострочений основний борг по кредиту 28 614 грн. 63 коп; 14 721 грн. 21 коп. сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за кредитом; 3 615 грн. 01 коп. сума інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом; 4 689 грн. 61 коп. 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту; 3 054 грн. 99 коп. 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом;

- визнати вищий пріоритет ПАТ "Державний ощадний банк України" на предмет іпотеки за іпотечним договором від 09 жовтня 2008 року, як єдиного іпотекодержателя, на житловий будинок, загальною площею 123,3 кв. м, житловою площею 95,8 кв.м, розташований по АДРЕСА_1;

- виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 /паспорт НОМЕР_1 виданий Татарбунарським РВ ГУМВС України в Одеській області від 03 лютого 2003 року, ІПН / з житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 та зняти з реєстраційного обліку у Татарбунарському районному секторі Державної міграційної служби України в Одеській області;

- стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 /паспорт НОМЕР_1 виданий Татарбунарським РВ ГУМВС України в Одеській області від 03 лютого 2003 року, ІПН /, на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського облуправління АТ "Ощадбанк" 65125, м. Одеса, вул. Базарна, 17 (р/р 0001, МФО 328845; ) судовий збір в розмірі - 2 607 грн. 93 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, а саме відмовити у позовних вимогах у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити частково.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Задовольняючи вищевказаний позов, суд першої інстанції виходив з того, що 09 жовтня 2008 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" та третьою особою ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №552 (а.с. 05-07), згідно якого позивач зобов'язався надати, а відповідач - прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 21% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань, 09 жовтня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 та зареєстрований за Р № 5026, (а.с. 08-11).

Предметом договору є нерухоме майно, а саме: житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, загальною площею 123,3 кв.м, житловою площею 95,8 кв.м, належний відповідачу по справі, який забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з вищезазначеного кредитного договору №552.

Копія витягу про реєстрацію вищезазначеного договору у державному реєстрі іпотек міститься на (а.с. 17).

Договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке визначає можливість банку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України "Про іпотеку" (а.с. 08-11).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, від 08 жовтня 2008 року за номером 20511364, реєстраційний номер 6486546, виданого ТОВ "Татарбунарське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості", записаного в реєстрову книгу № 2, номер запису 484 , власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 (а.с. 16).

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику вказану суму кредиту. У свою чергу, ОСОБА_4, третя особа по справі, прийняла кредитні кошти, використавши їх за призначенням, але грошові зобов'язання щодо повернення кредиту, належним чином не виконала, що підтверджується копією рішення Татарбунарського районного суду від 05 березня 2013 року про стягнення з неї боргу (а.с. 50-52).

Суд першої інстанції вважав за необхідне задовольнити даний позов і звернути стягнення на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" (в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк") на предмет іпотеки, яким є житловий будинок, загальною площею 123,3 кв. м, житловою площею 95,8 кв.м., розташований по АДРЕСА_1, який належить на праві приватної власності ОСОБА_3, шляхом продажу його з прилюдних торгів у ході виконавчого провадження за початковою ціною продажу предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження.

Однак, судова колегія вважає, що з вищевказаним рішенням суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до невірного вирішення справи, а тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачаєьбся з матеріалів даної справи, 09 жовтня 2008 року ОСОБА_4 уклала з ПАТ "Державний ощадний банк України" (в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк") кредитний договір, відповідно до умов якого отримала кредитні кошти у розмірі 135 000 грн. (а.с. 05-07).

На забезпечення виконання зазначеного договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_3 договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3

Заставна вартість зазначеного вище будинку визначена сторонами в розмірі 270 000 грн. (а.с. 08-11).

Пред'являючи позов, ПАТ "Державний ощадний банк України" (в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк") посилалось на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку боржник та його поручитель, незважаючи на вимоги, не погасили, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Між тим, як вбачається з виконавчого провадження, до пред'явлення вищевказаного позову, заборгованість була частково погашена і її розмір склав 89 217 грн. 02 коп. (а.с. 57).

06 серпня 2014 року третьою особою (боржником) ОСОБА_4 була сплачена кредитна заборгованість на суму платежу 89 217, 02 грн., що підтверджується банківською квитанцією № 2 від 06 серпня 2014 року (а.с. 58).

Отже, позивач звернувся з вищевказаним позовом без врахування часткового погашення кредитної заборгованості.

18 липня 2014 року позивач на адресу відповідача та третьої особи надіслав письмову вимогу про усунення порушення (а.с. 18, 19).

Вимога про усунення порушення на ім'я третьої особи ОСОБА_4 була отримана 25 липня 2014 року (а.с. 18 зворот).

Вимога про звільнення житлового приміщення на ім'я відповідача ОСОБА_3, була отримана 26 липня 2014 року та зі змісту несла інформацію про наявність кредитної заборгованості (а.с. 19 зворот).

З вимоги про звільнення житлового приміщення не вбачається офіційного попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі не виконання кредитного зобов'язання, а лише процитований п. 5.3. кредитного договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченого законом.

Спірний житловий будинок являється єдиним житлом для відповідача та членів його сім'ї.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.п. 41, 42, 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Зазначені вище вимоги, судом першої інстанції не були взяті до уваги.

З урахуванням вищевикладеного, а також того, що заборгованість відповідача за кредитом складає 89 217 грн. 02 коп., а заставна вартість предмету іпотеки становить 270 000 грн. (а.с. 08 зворот), судова колегія вважає, що вимоги банку є не співмірними та не справедливими.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 грудня 2014 року по цивільній справі за позовною заявою публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк") до ОСОБА_3 (третя особа ОСОБА_4) про звернення стягнення на предмет іпотеки - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк") до ОСОБА_3 (третя особа ОСОБА_4) про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за іпотечним договором від 09 жовтня 2008 року зареєстрованого за Р№ 5026, а саме на: житловий будинок, загальною площею 123,3 кв.м., житловою площею 95,8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, виселенні ОСОБА_3 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та зняти з реєстраційного обліку у Татарбунарському районному секторі Державної міграційної служби України в Одеській області, стягненні з ОСОБА_3 судового збору - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко