АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-774 Головуючий у 1-й інстанції - Козленко Г.О.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

ПобірченкоТ.І.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 9 вересня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Правекс-Банк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Правекс-Банк" про визнання кредитного договору недійсним,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 9 вересня 2014 року задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Правекс-Банк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Правекс-Банк" заборгованість в сумі 7 986 777 грн. 72 коп., а також 3 441 грн. - суму сплаченого судового збору.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Правекс-Банк" про визнання кредитного договору недійсним суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги (а.с.189-192).

В суд апеляційної інстанції сторони не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать завірені штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотні повідомлення про вручення судових повісток: 12 січня 2015 року - уповноваженій особі ПАТ КБ "Правекс-Банк", 15 січня 2015 року - представнику відповідача ОСОБА_3, що, ураховуючи положення ч. 5 ст. 76 ЦПК, вважається врученням повістки і ОСОБА_4

Суд ухвалив розглядати справу у їх відсутність, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

2 вересня 2008 року між АКБ "Правекс-Банк", правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ КБ "Правекс-Банк" (надалі - Банк) та ОСОБА_4 був укладений договір про відкриття кредитної лінії №575-002/08Ф, згідно з яким Банк відкрив кредитну лінію в іноземній валюті для споживчих цілей ОСОБА_4, а також з метою оплати страхових платежів відповідно до договору страхування заставного майна з лімітом кредитування у розмірі 750 000 доларів США та сплатою відсотків річних у розмірі 14,99% з кінцевим терміном повернення 2 вересня 2013 року.

На момент укладання спірного Договору та на час його виконання, ПАТ КБ "Правекс-Банк" мав статус уповноваженого банку, мав генеральну ліцензію Національного банку України, здійснення ним кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

19 жовтня 2010 року між сторонами було укладеного договір про внесення змін та доповнень до вищевказаного договору про відкриття кредитної лінії №575-002/08Ф від 2 вересня 2008 року, (Відповідно до якого було встановлено новий графік погашення кредиту з урахуванням існуючої простроченої заборгованості.

Пунктом 1.1 договору було змінено назву "договору про відкриття кредитної лінії" на "кредитний договір".

Згідно п.1.2 вказаного договору кредит було надано позичальникові строком з 2 вересня

2008 року до 2 вересня 2013 року зі сплатою: з 2 вересня 2008 року до 1 жовтня 2010 року - 14,99% річних; з 1 жовтня 2010 року по 2 вересня 2013 - 12% річних.

10 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №575-002/08Ф від 2 вересня 2008 року, згідно з яким встановлений новий графік погашення кредиту з урахуванням існуючої на той час простроченої заборгованості , та п.1.2 договору було викладено у новій редакції, відповідно до якого процентна ставка була встановлена у розмірі: з 2 вересня 2008 року до 1 жовтня 2010 року в розмірі 14,99% річних; з 1 жовтня 2010 року до 10 листопада 2011 року в розмірі 12% річних; з 10 листопада 2011 року до 2 вересня 2013 року в розмірі 8% річних.

22 лютого 2012 року між Банком та ОСОБА_4 був укладений договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №575-002/08Ф від 2 вересня 2008 року, згідно з яким до кредитного договору були внесені наступні зміни: змінено валюту договору з доларів США на гривню та перераховано залишок заборгованості з долара США в гривню за курсом 8,07 грн. за один долар США, згідно курсу НБУ на час конвертації валюти, у зв'язку з чим загальна сума кредиту станом на 22 лютого 2012 року склала 7 605 773 грн. 25 коп; встановлений новий графік погашення кредиту; на період з 22 лютого 2012 року по 2 вересня 2013 року відсоткова ставка була встановлена в розмірі 7% річних; сторони домовились змінити номер кредитного договору з №575-002/08Ф на 2901-005/12Ф.

Відповідно до п.2.1 даного договору п.1.1 Кредитного договору викладено у наступній редакції: кредит надається позичальникові Банком на споживчі цілі, а позичальник зобов'язується вернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Загальна сума кредиту в національній валюті станом з моменту зміни валюти кредитування складає 7 605 773 грн. 25 коп.

Крім того, з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань з ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки №575-002/08Ф, посвідчений 2 вересня 2008 року приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_5 зі змінами та доповненнями від 14 жовтня 2010 року та від 22 лютого 2012 року відносно відсоткової ставки, назви та валюти кредиту. Предметом вказаного договору іпотеки є нерухоме майно: домоволодіння загальною площею 438,90 кв.м. та земельна ділянка площею 0,0749 га, що розташовані за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1.

Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, однак відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав.

В матеріалах справи наявна вимога №11064/9704 від 29 квітня 2013 року про дострокове виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_4 та роз'яснено останньому, що відповідно до п.п.7.1.5, 7.1.6 Кредитного договору ПАТ КБ "Правекс-Банк" при настанні подій, вказаних в п.4.3 Кредитного договору, має право достроково стягнути заборгованість за Кредитним договором в повному обсязі.

Таким чином, станом на 22 липня 2014 року згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором утворилась заборгованість у загальному розмірі 7 986 777 грн. 72 коп., яка складається з: кредиту, в т.ч. простроченого - 7 434 156 грн.; нарахованих процентів, в т.ч. прострочених - 552 621 грн. 72 коп.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 було ознайомлено з правилами та умовами надання Банком кредитування та про сукупну вартість кредиту, про що свідчить його підпис на договорах та виконання останнім його умов належним чином, що визнано ПАТ КБ "Правекс-Банк" по справі.

Позивач з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору, зокрема, щодо збільшення розміру відповідальності Банку, можливості внесення змін та доповнень до Кредитного договору, не звертався, що свідчить про його згоду з усіма умовами спірного договору.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "Правекс-Банк" та підстав для відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що районним судом невірно застосовані до спірних правовідносин норми матеріального права - положення ст.524 ЦК України, та посилання відповідача на те, що судом не застосовані до спірних правовідносин положення Закону України «Про захист прав споживачів», що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного заочного рішення враховуючи наступне.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" ( далі: Декрет КМУ).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" установлено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету.

Аналізуючи наведені норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті.

Щодо вимог пп. "в" п.4 ст.5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на час укладення оспорюваного правочину законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Ця обставина не дозволяє стверджувати, що режим індивідуального ліцензування поширюється на валютні операції, пов'язані з наданням резидентами (банками та іншими фінансовими установами) кредитів в іноземній валюті іншим резидентам.

Відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку.

У даному конкретному випадку з наявних у матеріалах справи письмових доказів убачається, що ПАТ КБ "Правекс-Банк" мав відповідну банківську ліцензію та дозвіл на право здійснення валютних операцій із додатком, який містить перелік операцій (а.с.163-165).

ОСОБА_4 вважає неправильним укладення договору у іноземній валюті та несправедливим, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач.

Однак при цьому розділом першим укладених між сторонами кредитних договорів визначено, що наданий у іноземній валюті - долар США, кредит підлягає поверненню саме у іноземній валюті - валюті кредиту.

Таким чином, валюта платежу співпадає з валютою зобов'язання, а тому питання валютних ризиків та конвертації валюти в даному випадку не виникає.

Окрім того, у даному випадку, як правильно встановлено судом першої інстанції, 22 лютого 2012 року між сторонами укладено Договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №575-002/08Ф від 2 вересня 2008 року, відповідно до якого змінено валюту договору з доларів США на гривню. Чинність зазначеного Договору про внесення змін та доповнень відповідачем у встановленому законом порядку не оспорювалась.

В укладеному між сторонами кредитному договорі та наступних договорах про внесення змін до кредитного договору у письмовій формі чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця (ПАТ КБ "Правекс-Банк") і позичальника (ОСОБА_4), відповідальність сторін. Вищенаведені умови оспорюваних договорів не можна вважати несправедливими до позичальника, як споживача у договорі про надання кредиту.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного заочного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 9 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

Т.І. Побірченко