Справа № 570/2803/14-ц
Номер провадження 2/570/39/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

при секретарі Захарук Г.Л.

за участю: позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідачів,

адвоката Редзеля М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівному

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином,

в с т а н о в и в :

У зв'язку з тим, що 29 липня 2010 року близько 19 год. 00 хв. по АДРЕСА_1 між будинками НОМЕР_4 її сусідка ОСОБА_2 почала умисно кидати в неї камінням, чим заподіяла їй тілесне ушкодження в правій гомілці, в цей час ОСОБА_3 вибігла на вулицю з лопатою в руці, а потім стала наносити їй удари, в результаті вказаних дій їй були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді піднігтьової гематоми другого пальця лівої кисті, крововиливу на лівому стегні, саден та крововиливу на задній поверхні лівого ліктьового суглобу та на лівому передпліччі, садна на правому передпліччі, саден та крововиливу на правій гомілці, що за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2013 року по справі № 570/371/13-к ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності, внаслідок вказаних дій відповідачів вона була змушена звертатися за медичною допомогою і несла затрати на придбання медикаментів, переживала моральні страждання, позивачка звернулася з позовом до суду і просить стягнути з відповідачів майнову шкоду, заподіяну злочином в сумі 1192 грн. 18 коп., моральну шкоду в сумі 15000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.

В ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог і просить стягнути з відповідачів витрати на надання правової допомоги в сумі 4500 грн. та моральну шкоду в сумі 17000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, додатково пояснень не захотіла надати, оскільки не бажає себе зайвий раз травмувати, лише зазначила, що після отриманих травм перебувала на амбулаторному лікуванні в Рівненській обласній лікарні, їздила на перев'язки, приймала ліки. Лікарняний лист вона не брала, оскільки він їй був не потрібний, також вона не отримувала і довідки протягом якого часу вона перебувала на амбулаторному лікуванні. Будь-яких медичних документів (висновки ЛКК, експертів і т.ін.), які б ствердили той факт, що її серцево-судинні захворювання, цукровий діабет, глухота мають причинний зв'язок з нанесенням їй тілесних ушкоджень у неї немає. Вважає, що вона має право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, тому просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, пояснила що позивач раніше постійно виливала помиї під їх хвіртку. Її, відповідача, зять насипав в тому місці землю, щоб на подвір'я не текла вода і помиї. 29 липня 2010 року вона йшла з міста і побачила, що позивач взяла лопату і почала розкидати ту землю, а побачивши її, кинулась на неї з лопатою. В той момент вибігла її дочка ОСОБА_3, яка і забрала в сусідки лопату. Вона запитала, що та робить, однак ОСОБА_1 стала на них кричати, почала терти руки і ноги камінням, погрожувала фізичною розправою і викликала міліцію. В неї в руках нічого не було, позивача вона не била, а тому позов не визнає. З приводу експертизи і лікування позивача їй нічого невідомо. Просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в суді позов не визнала і повністю підтримала пояснення відповідача ОСОБА_2 Крім того, зазначила, що раніше у них із сусідкою - позивачем по справі, конфліктів не було. В той день вони з матір'ю не наносили їй тілесних ушкоджень, тому ще при розгляді кримінальної справи свою вину не визнавали. Зазначила, що в результаті тієї тяганини з позивачем, вона сама отримала тілесні ушкодження через удар лопатою по руці, але ніде цього не фіксувала. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідачів, адвокат Редзель М.М., позов не визнав і підтримав пояснення відповідачів. Свою позицію по справі він виклав у судових дебатах. На його думку вина відповідачів у вчиненні злочину не доведена, оскільки немає обвинувального вироку, а кримінальна справа провадженням закрита. Тому, подаючи цивільний позов, ОСОБА_1, відповідно до норм ЦПК України, має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач же своїх вимог належними доказами не підтвердила. В підтвердження купівлі ліків надала чеки за 2013 рік, тоді як подія мала місце в 2010 році. Також жодним доказом не доведено спричинення моральної шкоди. Тому вважає позов недоведеним і просить відмовити у його задоволенні.

В суді свідок ОСОБА_5 дала покази, що в той день вона йшла до позивачки, щоб віддати їй борг. На вулиці нікого не було, вона здалеку побачила ОСОБА_1, яка стояла зігнута, одна жінка тягнула її за волосся, а інша чимось била. Поки вона підійшла ближче, то ці особи втекли. Тоді вже починало сутеніти, тому стверджувати, що то були саме відповідачі вона не може. ОСОБА_1 ж сказала, що її побили сусідки, з якими часто виникали конфлікти. В неї було розкуйовджене волосся, з пальця на нозі текла кров, на плечах і руках були синці, підпухле око. Дома у ОСОБА_1 нікого не було, в її присутності швидку не викликали, ОСОБА_1 викликала тільки міліцію, а хвилин через 15-20 вона звідти пішла.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що років 4-5 назад до неї прийшла ОСОБА_1. В неї була забинтована нога, палець на руці та підбите око. Розказала, що із сусідками виник конфлікт, ОСОБА_7 з мамою ображали і били її. Причина конфлікту їй не відома. Через день чи два після того вона бачила як ОСОБА_1 поверталася додому з лікарні.

Свідок ОСОБА_8 в суді дав покази, що у селі на зупинці він чув розмову, що ОСОБА_1 побили сусіди, а хто саме йому невідомо. Це було давно, якого року він не пам'ятає. Валя всім допомагає, вона хороша людина, всюди в неї порядок. Через деякий час він особисто її бачив. У неї були синці. Казала, що її побили сусіди справа. Про те, які ліки приймала і скільки лікувалася йому не відомо.

Свідок ОСОБА_9 суду дала покази, що сама вона проживає у АДРЕСА_3, а її дочка - у АДРЕСА_2. Років 5-6 назад 24 липня після 19.00 год. вона, будучи у дочки, вигулювала по вулиці пса і почула образливі слова стосовно ОСОБА_1. Її особисто вона тоді не знала, але за тих обставин вони познайомилися. Спочатку вона почула шум і крики. На ОСОБА_1 нападали її дві сусідки, старша і молодша, яка була з лопатою. Це було давно, тому сказати чи є вони в судовому засіданні вона не може. Самої бійки вона не бачила і скільки часу тривав конфлікт їй не відомо. В ОСОБА_1 були синці і подряпини, вирване волосся, підбите око. Вся вона була брудною. Швидку допомогу і міліцію свідок не викликала, оскільки вона не місцева, тоді була випадковим і мимовільним свідком конфлікту, змушена була відвести додому собаку і не бачила, хто саме відводив позивачку додому. Після бійки ОСОБА_1 лікувалася амбулаторно, приймала заспокійливі препарати.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що влітку 2010 року, ідучи по вулиці, вона почула метушню і побачила як на дорозі ОСОБА_1 били і тягали за волосся дві жінки - товстіша і худіша. Коли вона підійшла ближче, то всі вже розбіглися, а ОСОБА_1 лежала на стежці брудна, обличчя подряпане, щось було під оком. В той час на вулиці нікого, окрім баби ОСОБА_5 вона не бачила. Вона допомогла їй дійти до воріт і завела у двір.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що безпосереднім свідком події вона не була, а дізналася про все зі слів ОСОБА_7, з якою часто розмовляє по телефону. Вона повідомила, що з сусідкою виник конфлікт, сусідка хотіла побити маму, але дісталося їй, ОСОБА_3, самій. На наступний день вона разом із ОСОБА_3 ходила на медичну експертизу, тоді ж бачила ОСОБА_1, яка пройшла мимо них по вулиці і весело та голосно розмовляла по телефону. Якихось побоїв чи синців на обличчі в неї вона не побачила, а рука і нога не були перебинтовані.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що свідком конфлікту вона не була, а дізналася про все від ОСОБА_3 по телефону. На наступний день вона зустріла ОСОБА_3 на зупинці після того, як та поверталася з лікарні після медичної експертизи, оскільки в неї все плече і рука були сині. Там же вона вперше побачила і ОСОБА_1, яка розмовляла по телефону. Тоді було тепло, на ній був легкий одяг і ніяких синців на тілі в неї не було. ОСОБА_3 і раніше розказувала про конфлікти із сусідкою, яка часто ображала її маму і її.

Судом встановлено, що 29 липня 2010 року близько 19 год. 00 хв. по АДРЕСА_1 між будинками № НОМЕР_4 на грунті особистих неприязних відносин виник конфлікт між ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, в ході якого ОСОБА_2 умисно жбурнула камінням у потерпілу ОСОБА_1, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження у виді садна та крововиливу на правій гомілці, а ОСОБА_3 умисно нанесла лопатою удари по тілу потерпілої ОСОБА_1, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження у виді піднігтьової гематоми другого пальця лівої кисті, крововиливу на лівому стегні, саден та крововиливу на задній поверхні лівого ліктьового суглобу та лівого передпліччя, садна на правому передпліччі.

Згідно акту судово-медичного дослідження № Д-1258 від 03 серпня 2010 року, наявного в матеріалах кримінальної справи № 570/371/13-к за скаргою ОСОБА_1, про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України, у ОСОБА_1 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді піднігтьової гематоми другого пальця лівої кисті, крововиливу на лівому стегні, саден та крововиливу на задній поверхні лівого ліктьового суглобу та на лівому передпліччі, саден на правому передпліччі, саден та крововиливу на правій гомілці, що за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2013 року, яка залишена без змін Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 02 липня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2013 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності.

Стаття 22 ЦК України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У своєму позові ОСОБА_1 просить стягнути 1192 грн.18 коп. майнової шкоди завданої злочином, і як встановлено судом це витрати на її лікування.

На підтвердження розміру матеріальних збитків, ОСОБА_1 долучила до позовної заяви копії чеків на придбання ліків для лікування, однак із наданих позивачкою медичних карток не вбачається, що лікарями дійсно призначалися вказані медичні препарати для лікування завданих їй тілесних ушкоджень. Більшість чеків подані за 2013 рік, хоча тілесні ушкодження їй були спричинені у 2010 році. До ліків, які за ними придбавались відносяться серцеві та заспокійливі препарати, препарати від гіпертонічної хвороби.

Однак, згідно вищевказаного акту судово-медичного дослідження встановлені потерпілій ОСОБА_1 при її зверненні за медичною допомогою в поліклініку діагнози: ХЦВН (хронічна церебро-васкулярна недостатність) в стадії субкомпенсації атеросклеротичного типу, цукровий діабет, тип 2, вперше виявлений, легка форма, стан субкомпенсації, неврит слухових нервів, гострий кон'юнктивіт правого ока є захворюваннями, тому при оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймаються. Позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів, які б підтвердили той факт, що вищевказані захворювання, які у неї виявлені, мають причинно-наслідковий зв'язок із спричиненням їй тілесних ушкоджень. Суд неодноразово пропонував позивачу надати лікарський висновок про те, що ці хвороби нею набуті після вказаного конфлікту і є наслідком спричинення їй легких тілесних ушкоджень, але ОСОБА_1 заявила, що такого висновку у неї немає.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. А згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Виходячи з цього, саме на позивача ОСОБА_1 покладено обов'язок доведення обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Однак, позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували розмір завданої матеріальної шкоди, зокрема витрат на лікування, позовні вимоги в цій частині є не доведеними, не підтвердженими належними доказами, а тому до задоволення не підлягають.

Що стосується стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи вимоги цієї статті ЦК України, а також Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" суд вважає, що дійсно на грунті особистих неприязних відносин діями відповідачів позивачу спричинена моральна шкода, так як ОСОБА_1 перенесла фізичні та душевні страждання, перебувала у нервовому напруженні, зверталася по медичну допомогу, вимушена була звертатися до суду за захистом своїх прав. Моральна шкода є оціночним поняття і, як правило, позивач намагається визначити моральну шкоду у значних сумах. Так, позивачка оцінює моральну шкоду в сумі 17000 гривень (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог). Однак суд вважає, що ця сума моральної шкоди нічим не підтверджена, її розрахунок не наведений, а тому є завищеною. На думку суду стягненню підлягає 2000 гривень моральної шкоди. Визначаючи таку суму моральної шкоди, суд виходить з того, що між сторонами тривалий час мали місце взаємні особисті неприязні відносини, які вилились у конфлікт. Сама позивачка не була позбавлена можливості уникнути конфлікту, не реагувати на дії відповідача ОСОБА_2, залишити місце конфлікту, повернутися на своє подвір'я, не чекаючи поки ОСОБА_3 почне допомагати своїй матері. Крім того, позивач не спростувала доводів відповідачів про те, що саме вона спровокувала конфлікт. Також приймається до уваги і похилий вік відповідача ОСОБА_2, її стан здоров'я і матеріальний стан, єдиним джерелом її доходу є мінімальна пенсія.

Суд не може прийняти до уваги посилань відповідачів і їх представника, адвоката Редзеля М.М., на те, що вина відповідачів у вчиненні злочину не доведена, оскільки немає обвинувального вироку, а провадження у справі закрите і відповідачі звільнені від кримінальної відповідальності, тому збитки стягуватися не повинні. Дійсно це так, але відповідачі звільнені від кримінальної відповідальності за сплином строків давності (ст.49 КК України), що не є реабілітуючою обставиною. А в ухвалі колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.12.2013 року зазначено, що "судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 умисно заподіяли легкі тілесні ушкодження потерпілій за обставин, викладених у постанові суду, тобто вчинили злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України". Такі висновки суду дають підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди.

Що стосується стягнення витрат на правову допомогу в сумі 4500 гривень, то відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Під час розгляду даної цивільної справи адвокат чи інший фахівець у галузі права не приймав участі, не представляв інтереси позивача ОСОБА_1, а її витрати на правову допомогу адвоката були пов'язані із розглядом іншої справи, зокрема кримінальної справи. Якщо це були судові витрати в кримінальній справі, то питання їх стягнення мало вирішуватися при закритті провадження у справі. Зважаючи на це, вказана позовна вимога є безпідставною і не підлягає до задоволення.

За таких обставин суд приходить до висновку, що частина позовних вимог є такими, що можуть бути задоволені, тому позов підлягає до часткового задоволення.

У зв'язку з задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір, від сплати якого був звільнений позивач при подачі позову до суду.

При подачі позивачем заяви про збільшення розміру позовних вимог, нею було сплачено 170 гривень судового збору. Однак ні у вказаній заяві, ні в своїх поясненнях, ні в судових дебатах ОСОБА_1 не просить стягнути цю суму. Виходячи з того, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог, а ОСОБА_1 не заявляла вимоги про стягнення 170 гривень сплаченого судового збору, то ця сума не стягується.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 59, 60, 84, 88, 209, 213-215, 223, 294, 295 ЦПК України, ст.ст.1166, 1167 Цивільного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином - задоволити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає в АДРЕСА_4, паспорт серії НОМЕР_5, виданий 18.08.1998 року Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає в АДРЕСА_4, паспорт серії НОМЕР_6, виданий 18.02.1998 року Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, проживає в АДРЕСА_5, паспорт серії НОМЕР_7, виданий 09.07.1997 року Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 моральну шкоду в сумі 2000 (дві тисячі)гривень.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за їх безпідставністю і недоведеністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рахунок 0295, МФО 833017, ЄДРПОУ одержувача 38012756, код доходів 22030001, Банк ГУ ДКСУ в Рівненській області, ЄДРПОУ суду 26406260 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Остапчук Л.В.