г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4059/14-ц
Номер провадження 2/213/174/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2015 року Інгулецький районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Макарової Т.Ю.

при секретарі Купрієнко А.В.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідача Матвєєвої Т.В., Чобанюк Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Кривому Розі

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ПІВДЕННИЙ ГІРГИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" /далі ПАТ "ПІВДГЗК/, третя особа, без самостійних вимог, на стороні відповідача - Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області /далі ВВД ФССНВУ м.Кривого Рогу/,

Про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить суд стягнути з відповідача ПАТ "ПІВДГЗК" на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання в сумі 20000гривень.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, просить в позові відмовити.

Представник третьої особи - ВВД ФССНВУ м.Кривого Рогу, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно у встановленому законом порядку, заперечень не надав.

Позивач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити. Представник позивача ОСОБА_2 суду пояснив, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем на протязі більше 28 років. Працюючи у відповідача на різних посадах, а саме машиністом електровоза УЗТ (11.02.1988 р. - 09.12.1991 р.; 16.09.1997 р. - 08.01.2014 р.) у ВАТ "ПівдГЗК" (з 20.01.2014 р. ПАТ "ПІВДГЗК"); слюсарем з ремонту рухомого складу (13.07.1982 р. - 30.08.1982 р.; 09.12.1991 р. - 21.10.1994 р.) та помічником машиніста електровоза УЗТ (02.12.1982 р. -11.02.1988 р.; 20.06.1997 р. - 16.09.1997 р.) у ВАТ "ПівдГЗК", враховуючи недосконалість робочого місця, виконання роботи пов'язаної з впливом пилу, концентрація якого, в повітрі робочої зони, перевищувала ГДК, у позивача виникло хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), ЛН першого-другого ст. Перелічені роботи відносяться до III класу 4 ступеня шкідливості. Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів більше 28 років.

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатолігічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання від 13.05. 2014 року, протокол №826, встановлено, що захворювання відноситься до професійного.

Через професійне захворювання позивач вимушений постійно лікуватись, пережив дві дуже коштовні операції, частково втратив професійну працездатність на 20%. Через свою професійну неповноцінність позивач морально страждає. Оскільки професійне захворювання отримане з вини відповідача, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.06.2013р. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0242226 та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, позивачу встановлено втрату професійної працездатності на рівні 20%, заборонена важка праця, рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності у вигляді догляду, стаціонарного лікування. Всі рекомендовані заходи передбачають наявність коштів та можливість оплатити медикаменти та послуги, однак через втрату працездатності позивач не здатен повноцінно функціонувати, працювати, заробляти кошти тощо.

Таким чином, саме через шкідливі умови праці на підприємстві відповідача, на якого ст.153 КЗпП покладено забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці, позивач втратив 20% професійної працездатності. Через отримане професійне захворювання, та втрату професійної працездатності позивач проходить лікування, йому постійно призначаються та він вживає ліки, рекомендується оздоровлення.

Позивач ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок неналежного забезпечення відповідачем нормальних умов праці, та порушення законодавства про охорону праці, йому завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних і фізичних стражданнях через втрату професійної працездатності на 20%, отримання професійного захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), ЛН першого-другого ст., внаслідок чого він відчуває постійни болі, погано почувається, швидко втомлюється, через задишку та постійний кашель, підвищену пітливість, не має можливості вести нормальний спосіб життя, втратив роботу, на якій він раніше працював. Він вимушений постійно вживати ліки для покращення свого стану здоров'я, вимушений витрачати кошти на лікування, переніс 2 складні коштовні операції.

При визначенні розміру моральної шкоди, позивач враховує свій вік, стан свого здоров'я (має професійне захворювання, рекомендовано нагляд, проходить лікування), свій матеріальний стан, матеріальний стан відповідача: підприємство не ліквідовано, відомостей про початок процедури банкрутства не надано, підприємство працює, отримує чималий дохід.

Достатньою сумою, та такою, що буде відповідати принципу сатисфакції, з урахуванням часу роботи у відповідача, є сума у розмірі 20000 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали. Представник відповідача Матвєєва Т.В. в судовому засіданні 27.01.2015 року, обґрунтовуючи заперечення зазначила, що вони вважають безпідставними посилання позивача при зверненні з позовом на положення ст.ст. 237-1,153 КЗпП України, оскільки працівники підприємства підлягають загальнообов'язковому державному страхуванню. Ст.9 Закону України "Про охорону праці" покладає обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я у процесі трудової діяльності на Фонд соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Положення вищезазначеного Закону встановлювали, що в разі настання страхового випадку, а саме з часу встановлення втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, відшкодування моральної шкоди відноситься до обов'язку Фонду, а не роботодавця. Крім того, позивачем не доведена наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останього в її заподіянні.

Представник відповідача зазначив, що прийом позивача на роботу, його переведення відбувалися на підставі особистих заяв, за його власним бажанням, а отже ОСОБА_1 цілком усвідомлюючи можливі наслідки своєї тривалої роботи в шкідливих умовах за професіями, висловив бажання працювати саме за цими професіями, що і призвело врешті - решт до виникнення в нього професійного захворювання. Позивач не лише знав про шкідливі умови, без яких неможливий конкретний технологічних процес на гірничому підприємстві, але й свідомо продовжував працювати у таких умовах, отримуючи за це відповідні пільги, компенсації та більшу оплату, тривалий час - 28 років 07 міс, хоч для отримання права на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п.а ч.І ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" йому було достатньо пропрацювати в таких умовах 10 років. Представник відповідача вважає, що позивач належними доказами не довів наявність шкоди, характер та обсяг страждань, тому просить в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача:

з 13.07.1982 року по 08.01.2014 року, в тому числі: машиністом електровоза УЗТ (11.02.1988р. - 09.12.1991р.; 16.09.1997р.-08.01.2014 р.) у ВАТ "ПівдГЗК" (з 20.01.2014 р. ПАТ "ПІВДГЗК"); слюсарем з ремонту рухомого складу (13.07.1982 р. - 30.08.1982р.; 09.12.1991р. - 21.10.1994 р.) та помічником машиніста електровоза УЗТ (02.12.1982р.-11.02.1988р.; 20.06.1997 р. - 16.09.1997 р.) у ВАТ "ПівдГЗК" /а.с.,43-52, 97-102/.

Стаж роботи позивача - 34 роки, на підприємстві відповідача 28років 10 місяців, в умовах впливу шкідливого фактору - 28 років 07 місяців /а.с.7/.

Під час роботи на підприємстві позивач ОСОБА_1 виконував роботи в шкідливих умовах, пов'язаних з впливом пилу, концентрація якого, в повітрі робочої зони, перевищувала ГДК, через недосконалість робочого місця. Значне перевищення концентрації пилу при виконанні позивачем трудових обов'язків, підтверджується санітарно-гігієничною характеристикою умов праці позивача ОСОБА_1./а.с.53/.

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатолігічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання від 13.05. 2014 року, протокол №826, встановлено, що виявлене у ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, захворювання, а саме: обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), ЛН першого-другого ст., відноситься до професійного /а.с.11/.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 від 11.06.2014 року вищезазначене професійне захворювання у позивача виникло внаслідок недосконалості робочого місця, виконання робіт, пов'язаних з впливом пилу, концентрація якого, в повітрі робочої зони, перевищувала ГДК. Умови праці помічника машиніста електровоза та машиніста електровоза за концентрацією пилу відносяться до III класу 4 ступеня шкідливості, умови праці слюсаря з ремонту рухомого складу за концентрацією пилу відносяться до III класу 3 ступеня шкідливості. Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів 28 років 07 місяців.

П.п.18-19 зазначеного Акту, підтверджено недотримання роботодавцем вимог ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України "Про охорону праці" /а.с.60-63/.

За висновком МСЕК від 24.07.2011 року позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 20 % -ХОЗЛ з 07.07.2014 року до 01.08.2015 року, потребує медикаментозного лікування, профілактичних заходів /а.с.10/.

За висновком МСЕК від 18.12.2013 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 18.12.2013 року за загальним захворюванням /а.с.10/, на що також впливає наявність професійного захворювання.

З наданого суду медичного висновку ЛЕК СПЛПЗ від 13.05.2014 року у відношенні ОСОБА_1, вбачається, що останній неодноразово на протязі 2012, 2013, 2014 років знаходився на стаціонарному лікуванні, постійно приймає лікарські препарати, в анамнезі відмічено скарги на виражену задишку при звичайному навантаженні та ходьбі, переважно сухий кашель, напади утрудненого дихання, загальна слабкість, підвищена пітливість, швидка втома, головний біль, запаморочення; протипоказана робота в умовах пилу, несприятливого мікроклімату, фізичного перевантаження /а.с.11/, що підтверджує зміну стану здоровія, звичайного способу життя позивача, необхідність постійно лікуватися, обмеження в праці, що на думку суду впливає на моральний стан позивача, на свідчить про наявність моральних страждань, а відтак і морально шкоди.

Вивчивши письмові матеріали, суд вважає доведеним, що саме з вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови праці, позивач частково втратив професійну працездатність, у зв'язку з чим позивачу спричинено моральну шкоду. Судом також встановлений причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача, порушенням вимог ст.153 КЗпП України та ст. 13 Закону України " Про охорону праці", визначену Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 11.06.2014 року та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності - 20 відсотків.

Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача ВАТ "ПівдГЗК", що позивач був ознайомлений зі шкідливими умовами праці, погодився з ними, але від такої роботи не відмовлявся та добровільно тривалий час працював в таких умовах, а тому сам винен у своєму профзахворюванні, оскільки вищезазначене не позбавляє підприємство від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку: показники концентрації пилу перевищували гранично - допустимий рівень, що привело до профзахворювання позивача, та негативно впливає і на загальний стан його здоров'я.

Доводи відповідача, щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди спростовується наданими позивачем доказами: актом розслідування, медичним висновком, висновком МСЕК, поясненнями позивач в судовому засіданні.

Ст.153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Відповідно до ст.ст.21, 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" обов'язок по своєчасному та повному відшкодуванні шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров"я покладався на ВВД ФСС НВВ України. Але відповідно до вимог ст.77 Закону України "Про Державний бюджет на 2006 рік" дію положень вказаного закону стосовно відшкодування моральної шкоди - призупинено. Законом України №717 від 23.02.2007р. було внесено зміни до Закону про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та виключені норми щодо обов'язку Фонду виплачувати Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008р. встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

А тому твердження представника відповідача, щодо невизначеності порядку відшкодування моральної шкоди працівнику, не обґрунтовані.

Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійного захворювання, позивачеві ОСОБА_1 заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, через стан здоров'я, змінився його звичний спосіб життя, він не має можливості працювати, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації, моральні страждання та переживання через задишку, напади утрудненого дихання, швидку втому, головний біль, слабкість.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004р встановлено, що "громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди". Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних . позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, розмір втрати професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди.

Суд враховує, що ОСОБА_1 має втрату професійної працездатності 20%, позбавлений можливості виконувати роботу за спеціальністю, має задишку, кашель, напади утрудненого дихання, швидку втому, головний біль, запаморочення, підвищену пітливість, та хвороба легенів змінила його Суд також враховує, тривалість роботи позивач на підприємстві відповідача, де він пропрацював більше 28 років.

Враховуючи вищезазначені обставини, особу позивача, обсяг наданих суду доказів, суд вважає співмірною моральним стражданням позивача ОСОБА_1 суму, в розмірі 10 000 грн.

При цьому визначаючи розмір моральної шкоди, для попередження питання щодо податків з суми моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити в рішенні, що сума моральної шкоди підлягає виплаті в зазначеному судом розмірі, без урахування утримання податків з фізичних осіб.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача судові витрати у справі. В даному випадку сплачений судом судовий збір в сумі 200,00 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, підлягає достягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 43,60грн.

Керуючись ст.ст.3, 46 Конституції України, ст.4,13 Закону України "Про охорону праці", Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004, Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20-рп/2008, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10000 / десять тисяч / гривень, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" на користь ОСОБА_1 на відшкодування сплаченого судового збору 200 /двісті/ гривень.

Достягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" судовий збір на користь держави в сумі 43 гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м.Кривого Рогу на протязі 10 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не подано, або якщо апеляційну скаргу подано, то після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя