У х в а л а

іменем україни

30 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Леванчука А.О., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 07 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив суд стягнути з ОСОБА_5 вартість відновлювального ремонту та за втрату ринкової вартості автомобіля Hyundai Tucson у сумі 34 504 грн 13 коп., витрати на лікарську допомогу в сумі 10 095 грн, витрати на санаторно-курортне лікування в сумі 8 800 грн, матеріальні збитки у вигляді не отриманого прибутку (заробітної плати) у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності в сумі 50 666 грн та витрати на правову допомогу в сумі 28 642 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 травня 2013 року ОСОБА_5, керуючи технічно справним автомобілем Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись на 20 км. + 560 м автошляху М-14 «Одеса-Мелітополь» з боку с. Свердлове Комінтернівського району Одеської області в напрямку м. Одеси зі швидкістю більше ніж 114,4 км/год., скоїла зіткнення з нерухомими автомобілями ВАЗ-21061, державний номерний знак НОМЕР_3, та Hyundai Tucson, державний номерний знак НОМЕР_2, які знаходились в смузі її руху, після дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася раніше. Після зіткнення автомобіль Hyundai Tucson, державний номерний знак НОМЕР_2, відкинуло на ОСОБА_4, який знаходився біля задньої частини кузова автомобіля, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2013 року ОСОБА_5 було визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу. Посилаючись на вказані обставини, просив позов задовольнити.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, витрати, пов'язані з санаторно-курортним лікуванням в розмірі 8 800 грн, збитки у вигляді неотриманого прибутку (заробітної плати) у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю в розмір 50 666 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 28 642 грн, а всього 88 108 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 травня 2015 року змінено рішення суду першої інстанції, ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину, яка складається з витрат на санаторно-курортне лікування в розмірі 8 800 грн, збитків у вигляді прибутку (заробітної плати) у зв'язку з тимчасової втратою працездатності у розмірі 50 666 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 28 642 грн відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 на його користь витрати на праву допомогу у розмірі 28 642 грн та вартість відновлювального ремонту та втрати ринкової вартості автомобіля Hyundai Tucson, державний номерний знак НОМЕР_2, у розмірі 34 504 грн 13 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_4 про стягнення витрат на санаторно-курортне лікування, збитків у вигляді прибутку (заробітної плати) у зв'язку з тимчасової втратою працездатності, суд апеляційної інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що вказані витрати є меншими ніж страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілого, передбачена полісом, а тому повинні бути відшкодовані страховиком, який до участі у справі залучений не був. Щодо відмови у стягненні витрат на правову допомогу апеляційний суд виходив з того, що докази понесення таких витрат позивачем у матеріалах справи відсутні.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 07 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

А.О. Леванчук

І.М. Фаловська