АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4939/13-ц Номер провадження 22-ц/786/751/15Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко С.А. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 квітня 2014 року

по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудня 2013 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 2 153 грн. 17 коп. боргу з оплати за надані послуги з теплопостачання за період з 01 червня 2010 року по 1 листопада 2013 року в квартиру АДРЕСА_1 , 128 грн. 32 коп. індексу інфляції та 230 грн. 57 коп. - 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог посилалося на ті обставини, що відповідачі проживають у квартирі та є споживачами послуг з теплопостачання, однак не сплачують їх вартість внаслідок чого утворилася заборгованість, яку просило стягнути.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 30 квітня 2014 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 2512,06 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» по 119, 70 грн. судових витрат з кожного.

З рішенням суду не погодились відповідачі. В своїй апеляційній скарзі просили рішення місцевого суду скасувати та відмовити ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянтів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_3 зареєстрована за даною адресою.

Послуги теплопостачання у вигляді опалення і гарячого водопостачання надаються у цю квартиру Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на підставі договору від 12 вересня 2013 року, укладеного з ОСОБА_2

Згідно розрахунку позивача відповідачі мають заборгованість перед ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» за послуги теплопостачання, яка за період з 01.06.2010 року по 01.11.2013 року складає 2153,17 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 є власником цієї квартири, у якій він проживає разом із ОСОБА_3, однак вони не сплачують послуги з теплопостачання квартири, в результаті чого утворився борг, що є підставою для його солідарного стягнення, а також стягнення індексу інфляції та 3% річних.

Проте, повністю погодитися з таким висновком місцевого суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 526, 610, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), внаслідок чого настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов'язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так згідно п. 1.1. договору від 12 вересня 2013 року, теплопостачальна організація зобов'язується надавати споживачеві (наймачеві, власнику) та членам його сім'ї, а також іншим особам, які фактично проживають у квартирі, послуги з теплопостачання, а споживач зобов'язується своєчасно здійснювати оплату за спожиті послуги на умовах цього договору.

Вказаного місцевий суд не врахував, як і не врахував того, що відносини між позивачем та ОСОБА_3, виникли як з особою, яка проживає у квартирі в якості члена сім'ї її власника, до якої здійснюється теплопостачання позивачем, не визначився з нормами матеріального права, а пославшись на ст. ст. 64, 68 ЖК України, що регулюють питання внесення наймачем квартири в будинках державного і громадського житлового фонду квартирної плати та плати за комунальні послуги, поклав на відповідачів солідарну відповідальність, ухваливши рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа.

Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов'язки по оплаті вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК Української РСР).

Таким чином, обов'язок щодо оплати послуг з теплопостачання покладається виключно на споживача, в даному випадку на ОСОБА_2 та саме він зобов'язаний своєчасно та повно вносити плату за комунальні послуги.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції частково не виконав вимог ст. 213, 214 ЦПК України зробивши передчасний висновок про солідарну відповідальність відповідачів ОСОБА_2 як власника квартири та ОСОБА_3 як особи, що в ній проживає, та ухвалив помилкове рішення.

Крім того, згідно умов договору з теплопостачання, плата за послуги центрального опалення здійснюється за кожний квадратний метр площі квартири, а гарячого водопостачання - у відповідності до кількості проживаючих осіб у квартирі.

Як вбачається, розрахунок заборгованості за послуги теплопостачання проведений відповідно до вищевказаних умов договору та наданих послуг.

Як вірно встановлено судом, послуга гарячого водопостачання була відсутня за адресою: АДРЕСА_1 в період з 14 травня 2013 року по 20 вересня 2013 року, з причин опломбування котелень ПАТ «Полтавагаз». Підприємством проведено корегування нарахувань за послуги гарячого водопостачання, що відображено в розрахунку заборгованості (а.с. 7).

З урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що у відповідача ОСОБА_2 виникло зобов'язання по сплаті заборгованості за послуги теплопостачання у розмірі згідно розрахунку наданого позивачем.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено… Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім того, доводи апеляційної скарги щодо безпідставності взяття за основу розрахунку заборгованості, наданого позивачем у підтвердження своїх позовних вимог, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки відповідачами не було надано відповідних доказів на спростування такого розрахунку.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи щодо відсутності відповідальності відповідача ОСОБА_2 висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо таких обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було ухвалене рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до положень п.4 ч.1. ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування в частині солідарного обов'язку відповідачів по сплаті заборгованості, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 квітня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 2512,06 грн. та 229,40 грн. у рахунок відшкодування судових витрат.

В задоволенні позову до ОСОБА_3 відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Обідіна О.І. /підпис/ Прядкіна О.В.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _______________ Панченко О.О.