У Х В А Л А

16 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на жилий будинок в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4, який проживав у житловому будинку за літ. «А» по АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_4 склав заповіт від 15 лютого 2002 року, посвідчений державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, яким усе майно, яке належало йому на праві власності, заповів на її ім'я. Проте, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначений будинок, вона не може отримати свідоцтво на спадщину. Посилаючись на викладене, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок за літ. «А» (приміщення: 1-6 площею 9,2 кв. м, 1-4 площею 7,1 кв. м, 1-5 площею 23,3 кв. м, 2-5 площею 10,3 кв. м, 2-6 площею 13,3 кв. м) по АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на жилий будинок за літ. «А», 1947 року побудови, по АДРЕСА_1, що складається з: приміщення 1-4 площею 7,1 кв. м, приміщення 1-5 площею 23,3 кв. м, приміщення 1-6 площею 9,2 кв. м, приміщення 2-5 площею 10,3 кв. м та приміщення 2-6 площею 13,3 кв. м, у порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема ст. 549 ЦК УРСР та ст. 1218 ЦК України.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції вказаних норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2014 року в справі № 6-39522ск14 за позовом про визнання недійсним свідоцтва на право власності, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та від 28 січня 2015 року № 6-45181св14 за позовом про визнання в порядку спадкування за законом права постійного користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства та права власності на частку фермерського господарства.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 23 квітня 2014 року в справі № 6-30цс14, справа має переглядатися за всіма доводами заяви, посиланнями на всі судові рішення щодо неоднакового застосування норм матеріального права, які додано до заяви про перегляд, незалежно від того, висловлена правова позиція щодо неправильності застосування норми матеріального права в судовому рішенні, ухваленому по суті, чи в ухвалі про передачу справи касаційним судом на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту заяви та долучених до заяви копій судових рішень, на які здійснюється посилання як на приклад неоднакового застосування норм матеріального права судами касаційної інстанції, не вбачається неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема, судові рішення ухвалені у справах, в яких підстави й предмет позову не є тотожними та за різних встановлених судами фактичних обставин.

Оскільки неоднакове застування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах відсутнє, у допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 359 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на жилий будинок в порядку спадкування, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

С.П. Штелик