АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 758/9755/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3264/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сербіна Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

18 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні і виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, судом не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Позивачі та треті особи в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилися.

Судом встановлено, що у серпні 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні і виселення, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 11 листопада 2004 року ОСОБА_3 належить 3/4 частини домоволодіння АДРЕСА_1. ОСОБА_4 є власником 1/4 частини вищевказаного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 вересня 1978 року. Житлова площа будинку становить 75,6 кв. м, загальна - 101,2 кв. м.

Згідно плану та технічного паспорту будинок складається з квартири 1: кухня 1-2, площею 10,2 кв. м, житлова кімната 1-3 площею 8,1 кв. м, житлова кімната 1-4 площею 10,7 кв. м, житлова кімната 1-5 площею 18,7 кв. м, житлова кімната 1-6 площею 6,9 кв.м, житлова кімната 1-7 площею 6,6 кв. м., тамбур 1-8 площею 3,8 кв.м.; квартира №2: сіни 2-І площею 4,8 кв. м., передпокій 2-2 площею 3,8 кв. м., кладова 2-3 площею 4,9 кв. м., житлова кімната 2-4 площею 14,1 кв. м.; приміщення підвалу: І площею 10,7 кв. м., ІІ площею 3,9 кв. м., ІІІ площею 6,3 кв. м., ІV площею 1,6 кв. м., V площею 3,2 кв. м., VІ площею 10,6 кв. м., VІІ площею 16,3 кв. м.

Зазначали, що відповідач вселився в будинок з дозволу матері в 1989 році тимчасово після повернення із служби в армії, з ним спільного господарство не велося, тому він не був членом сім'ї. Також зазначив, що на даний час позивачі позбавлені можливості здійснення свого права власності і належного користування будинком. Спірні приміщення будинку потребують капітального ремонту, після чого, вважають позивачі, там мають проживати їх діти та онуки. У зв'язку із викладеним просили суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 належить 3/4 частини домоволодіння АДРЕСА_1, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 11 листопада 2004 року. ОСОБА_4 належить 1/4 частина спірного домоволодіння, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 вересня 1978 року.

Відповідно до витягу з рішення №1556 виконавчого комітету Подільської районної ради народних депутатів від 23 грудня 1991 року внесено зміни в технічну документацію, узаконено у зазначеному вище будинку службове приміщення площею 10,7 кв. м., 3,9 кв. м., 6,3 кв. м., тамбур площею 1,9 кв. м., сіни площею 10,2 кв. м., жилу кімнату площею 6,6 кв. м., сіни площею 4,8 кв. м., передпокій площею 3,8 кв. м., кладову площею 4,9 кв. м., жилу кімнату площею 14,1 кв. м. (а.с. 8).

З довідки, виданої КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району» за № 516 від 23 липня 2014 року, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_6

Як встановлено у судовому засіданні відповідач поселився та був зареєстрований у спірному будинку 01.06.1989 року за згоди колишнього власника 3/4 частин жилого будинку та проживає в ньому до цього часу. На час поселення відповідача в спірному будинку співвласником будинку була також позивачка ОСОБА_4, яка не заперечувала проти поселення та проживання відповідача, про що свідчить також і той факт, що з 1989 року вона не ставила питання про виселення відповідача.

Син відповідача, зареєстрований в спірному будинку з листопада 1996 року та проживає там.

Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що ОСОБА_4 у спірному будинку не зареєстрована та не проживає.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За положенням ст. 165 ЖК України, при проведенні капітального ремонту жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, коли ремонт не може бути проведено без виселення наймача, власник будинку (квартири) вправі вимагати його виселення. Власник будинку (квартири) не зобов'язаний надавати виселюваному на час ремонту інше жиле приміщення. У разі відмовлення наймача звільнити жиле приміщення власник будинку (квартири) може вимагати його виселення в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 раніше звертався до ОСОБА_5 з позовом про виселення з даного будинку, та рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28 березня 2013 року, яке залишене ухвалою апеляційного суду м. Києва без змін, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні даного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачів не попереджено у встановлені строки про необхідність розірвання договору найму та виселення, позивачами не надано належних та допустимих доказів щодо необхідності проведення капітального ремонту будинку та потреби позивачів у житловій площі, яку займають відповідачі для власного проживання.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про не доведеність позивачами необхідності проведення капітального ремонту, що підтверджується технічним паспортом будинку із зазначенням року побудови будинку А - 1949 рік, прибудов а, а-1, а-2, А-2- 1975 рік, оскільки, ці доводи не ґрунтуються на законі.

З аналізу ст. 165 ЖК України вбачається, що виселення наймача на час капітального ремонту будинку можливо лише у випадку, коли такий ремонт не може бути проведений без виселення наймача. Крім того, після закінчення ремонту власник будинку зобов'язаний надати наймачеві займане ним раніше або інше рівноцінне жиле приміщення в належному йому будинку, за винятком випадків, коли відповідно до затвердженого виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів проекту переобладнання чи перепланування будинку жиле приміщення, займане наймачем, не може бути збережено.

Як роз'яснено у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами), за позовами про виселення наймачів у зв'язку з капітальним ремонтом жилого будинку, належного громадянинові, слід перевіряти необхідність проведення капітального ремонту і реальну можливість власника приступити до нього (наприклад, наявність коштів, матеріалів), а також з'ясовувати час, протягом якого можливо виконати ремонтні роботи.

Проте, таких доказів про необхідність проведення капітального ремонту будинку, який неможливо провести без виселення відповідачів, та доказів про реальну можливість позивачів приступити до нього, суду не надано.

Також колегія суддів не може погодитись і з доводами апеляційної скарги, що законом не вимагається письмове повідомлення наймачів про розірвання договору найму, що відповідачам відомі наміри позивача ОСОБА_3 про необхідність їх виселення, що судами неодноразово розглядалися справи між сторонами щодо спірного будинку, в тому числі і вимоги апелянта про виселення відповідачів з будинку, оскільки статтею 168 ЖК України передбачена можливість розірвання договору найму жилого приміщення, укладеного на невизначений строк за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї, у цьому випадку власник будинку повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.

При цьому, враховуючи, що попередження наймача є юридичним фактом, яке виступає необхідною умовою розірвання договору найму жилого приміщення, воно має здійснюватись через нотаріальну контору і підтверджуватися свідоцтвом про передачу попередження наймачеві.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності у ОСОБА_4 потреби у проживанні в спірному будинку, оскільки ОСОБА_4 рішення суду не оскаржувала, доказів про необхідність використання житлової площі будинку для власного проживання чи проживання членів її сім'ї не надавала.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачі мають інше місце проживання, а саме будинок батьків за адресою: АДРЕСА_2, не підтверджуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують та не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді