АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/2030/13-ц Номер провадження 22-ц/786/864/15Головуючий у 1-й інстанції Савічев В. О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Пікуля В.П.

При секретарі : Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 5 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу 1/8 частини домоволодіння недійсним, скасування реєстрації прав власності на нерухоме майно та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 5 лютого 2015 року позов ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу 1/8 частини домоволодіння недійсним, скасування реєстрації прав власності на нерухоме майно та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/8 частини домоволодіння будинку АДРЕСА_1 в м. Кременчуці, укладений 22 квітня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі №578.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №4476548 від 29 липня 2013 року, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна за адресою Полтавська область, АДРЕСА_1 здійснену на підставі свідоцтва про право власності, видане державним реєстратором прав реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції

Зареєстровано право власності на 1/8 частину об'єкту нерухомого майна по АДРЕСА_1 в м. Кременчуці за ОСОБА_7 на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 червня 2010 року.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_10, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати та постановити нове про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до висновку про їх часткове задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вірно встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_7, після смерті якого його донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 є спадкоємцем за законом.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 червня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 травня 2011 року, позов ОСОБА_11 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 задоволено та визнано за останньою право власності на 1/8 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 в м. Кременчуці в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7

Іншим співвласником вказаного житлового домоволодіння є ОСОБА_4, колишня дружина ОСОБА_7

Встановлено та не заперечувалось в ході розгляду справи, що співвласники не змогли дійти згоди щодо вирішення питання про володіння даним нерухомим майном та визначення розміру грошової компенсації 1/8 його частини.

Фактично всі власники в зазначеному будинку не проживали, оскільки являлись громадянами Російської Федерації та проживають в м. Москва.

18 квітня 2012 року ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_8, від імені якої діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності ОСОБА_13, купила 7/8 частин житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1

В подальшому, 26 квітня 2012 року ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_8, від імені якої діяла ОСОБА_13, купила 1/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 в м. Кременчуці.

В п.1.3. вказаного договору зазначено, що продавець свідчить, що згаданий об'єкт нерухомості, який є предметом цього договору, на момент його укладання нікому іншому не проданий, не подарований, як внесок до статутного капіталу юридичної особи не переданий, не відчужений іншим способом, не заставлений під податковою заставою, в спорі і під забороною не перебуває, за договором управління об'єкт не передавався, прав щодо відчужуваного об'єкта нерухомості у третіх осіб немає, будь-які інші обтяження стосовно цієї нерухомості відсутні, обставини, які б перешкоджали вчиненню правочину, та які б замовчувалися ним, не існують.

В п.п. 1.5., 1.7 договору мається повідомлення продавця про відсутність дітей, які б мали право на проживання (особистий сервітут) та про роз'яснення їй законодавства щодо попередньої згоди органів опіки та піклування при відчуженні майна, право користування яким мають діти. Одночасно продавцем засвідчено, що 1/8 частина житлового домоволодіння належить їй на праві особистої приватної власності та про відсутність будь-яких осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на відчужуваний об'єкт.

В ході розгляду справи мати відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_8, яка виступала продавцем в оспорюваному правочині, померла.

В порядку процесуального правонаступництва після смерті відповідача ОСОБА_8 до участі в справі залучена ОСОБА_2, донька ОСОБА_4, яка після відмови останньої від прийняття спадщини, є спадкоємцем за законом після смерті своєї баби.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при укладанні угоди, передбачені ст. 41 Конституції України права неповнолітньої ОСОБА_7 як власниці цієї 1/8 частини спадкового майна на володіння, користування і розпорядження своєю власністю, відповідачами були порушені, що в розумінні ст. 203 та ст. 215 ЦК України є підставою для визнання такого правочину недійсним.

З вказаним висновком погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Так, статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідністю для чинності правочину.

Правочин є чинним, якщо він не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства.

За змістом ст.ст. 655, 656, 658 ЦК України товар, який є предметом продажу, повинен належати продавцеві.

Згідно до загального правила, встановленого ч. 1. ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він у відповідності до ст. 319 ЦК України, здійснює на власний розсуд.

Згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 червня 2010 року станом на квітень 2012 року власником 1/8 частини спірного домоволодіння була неповнолітня ОСОБА_7, про що достеменно було відомо власнику інших 7/8 частин домоволодіння ОСОБА_4, яка в даній справі являлась відповідачем.

Не дійшовши спільної згоди щодо виплатити грошової компенсації 1/8 частини спірного домоволодіння, відповідачем ОСОБА_14, яка на той час не мала права відчуження даного майна, було здійснено його продаж своїй матері, що суперечить загальним положенням ЦК України про право власності та вимогам цивільного законодавства про купівлю-продаж.

Вірно встановивши в цій частині обставини справи та визначившись з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Одночасно з цим, колегія суддів не може погодитись з висновками суду щодо задоволення вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №4476548 від 29 липня 201 року, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна та про реєстрацію права власності на 1/8 частину об'єкту нерухомого майна по АДРЕСА_1 в м. Кременчуці за ОСОБА_7 на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 червня 2010 року.

Вирішення спору в цій частині пов'язане з реалізацією положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно яких систему органів державної реєстрації становлять Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Між тим, орган державної реєстрації в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції залучено до справи лише в якості третьої особи, а відповідачами в справі є фізичні особи, які не є суб'єктами правовідносин в сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно.

На вказані обставини, суд першої інстанції належної уваги не звернув та задовольнив позовні вимоги щодо захисту прав та інтересів позивача в сфері застосування положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спори з приводу яких відносяться до адміністративної юрисдикції.

За вказаних обставин, судове рішення в частині вирішення спору про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №4476548 від 29 липня 201 року та про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна підлягає скасуванню, з постановленням по справі в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні зазначених вимог, пред'явлених до відповідачів - фізичних осіб.

Інші доводи апеляційної скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, з якими процесуальне законодавство пов'язує наявність підстав для скасування судового рішення.

Так, твердження про те, що суд безпідставно послався на роз'яснення п.2 Постанови Пленуму ВСУ від 28 квітня 1978 року, який на даний час втратив чинність, не спростовує висновки суду щодо наявності підстав для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним та не свідчить про несправедливість рішення.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що помилкове посилання суду на роз'яснення Постанови Пленуму ВСУ України, який втратив чинність, натомість діють роз'яснення Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 6 листопада 2009 року, не призвело до неправильного вирішення спору в цій частині.

Не спростовують висновку суду першої інстанції і твердження про те, що суд безпідставно не взяв до уваги той факт, що діючи як продавець ОСОБА_4 надала нотаріусу Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданий КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 24 квітня 2012 року.

Вказане спростовується змістом самого правочину, з якого вбачається, що об'єкт відчуження належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності №57, виданого 28 липня 1988 року районним відділом комунального господарства виконкому Автозаводської районної ради народних депутатів м. Кременчука.

Відхиляється колегією суддів твердження про те, що власником відчужуваної 1/8 частини станом на квітень 2012 року була саме ОСОБА_15, оскільки неповнолітній власник ОСОБА_7 своє право власності, набуте на підставі судового рішення, в передбаченому законом порядку не зареєструвала.

З огляду на абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, натомість саме право власності на 1/8 частину спірного домоволодіння в порядку спадкування неповнолітня ОСОБА_7 набула згідно до ст. 328 ЦК України на підставі судового рішення.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції в частині визнання правочину недійсним та в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди підлягає залишенню без зміни, а в частині задоволення позову про державну реєстрацію прав власників на нерухоме майно та про її скасуванню - рішення підлягає скасуванню як постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 5 лютого 2015 року в частині задоволених позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №4476548 від 29 липня 2013 року та про реєстрацію права власності на 1/8 частину об'єкту нерухомого майна по АДРЕСА_1 в м. Кременчуці за ОСОБА_7 - скасувати та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:

З оригіналом згідно.