233 № 233/2111/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

27 травня 2015 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суду Донецької області у складі

головуючого-судді Котормуса Т.І.;

за участі секретаря судового засідання Кругової Ю.С.;

позивачки ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в якій позивачі просять усунути перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в будинку АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що вони є співвласниками будинку АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності від 26.09.1994р. Після оформлення права власності, вони стали проживати у цьому будинку та зареєстрували своє місце проживання там. Крім них у будинку з 2006 року зареєстрований спільний знайомий ОСОБА_3, але з моменту реєстрації і до теперішнього часу за зазначеною адресою не проживає, в будинку не з'являється, особистих речей в будинку не має, комунальні послуги не оплачує. Зазначають, що в добровільному порядку відповідач знятись не може, вони з ним жодного зв'язку не мають, а тому вимушені звернутись із даним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, однак надала суд заяву (а.с. 32) в якій просить суд справу розглядати без її участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання з'явилась, надала пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Крім того зазначила, що відповідач був зареєстрований в 2006 році, як знайомий, якому на той час потрібна була реєстрація в Україні, однак ніколи в цьому будинку він фактично не проживав. Просила позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечила.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про час та місце його слухання був повідомлений належним чином.

З огляду на повторну неявку відповідача, а також зважаючи на згоду позивачів щодо проведення заочного розгляду справи, суд проводив заочний розгляд справи у відповідності до ст. ст. 224, 225 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.1994р., яке зареєстроване в БТІ 10.10.1999р. (а.с. 14).

Як вбачається із копії домової книжки (а.с. 15-17) та довідки від 06.04.2015р. №0285 (а.с. 18), у будинку АДРЕСА_1 зареєстровано троє осіб: позивачі ОСОБА_2 з 10.11.1976р. та ОСОБА_1 з 16.12.1992р., а також відповідач ОСОБА_3 з 18.04.2006р.

Довідкою КП "Служба єдиного замовника" від 14.05.2015р. (а.с. 33) стверджується, що відповідач ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 не проживає більше 8 років.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що проживає поряд з позивачами та їй відомо, що відповідач не проживав у будинку позивачів, вона його бачила останній раз біля будинку лише в 2006 році. Зазначила, що на даний час відповідач у будинку позивачів не проживає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що добре знайома з позивачкою ОСОБА_1 оскільки працювали разом, і вона часто буває в гостях у будинку позивачів. Зазначила, що відповідача бачила біля будинку позивачів орієнтовно в 2006 році, однак після цього і до теперішнього часу вона його там не бачила. Зазначила, що на даний час відповідач у будинку не проживає.

Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з-приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності позивачів, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України.

Так, зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи той факт, що відповідач відсутній понад один рік у будинку АДРЕСА_1, що судом беззаперечно встановлено, доказів поважності причин такої відсутності сторонами не надано, а судом не здобуто, то суд прийшов до висновку, що відповідач втратив право користування зазначеним вище житловим будинком.

Вирішуючи питання про задоволення позову, суд звертає увагу на те, що позовні вимоги позивачки сформульовані таким чином, що вона просить суд усунути їй перешкоди в користуванні житловим будинком, визнавши відповідача таким, що втратив право користування ним.

З огляду на те, що така вимога як усунення перешкод в користуванні власністю, є самостійним та окремим способом захисту цивільного права (негаторний позов), який передбачений у ст. 391 ЦК України, а судом не встановлено будь-яких існуючих перешкод у користуванні позивачками своїм майном, то у задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, оскільки з пояснень позивачки судом встановлено, що метою її звернення до суду є саме зняття з реєстраційного обліку відповідача, то суд вважає, що достатнім та правильним для захисту її права, є задоволення позову в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком.

Зазначене узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом України у Постанові №6-57цс11 від 16.01.2012р.

На підставі ст. ст. 16, 391, 405 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 8, 11, 15, 88, 208-209, 214-215, 218, 224-225 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій рішення.

Суддя