АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4427/15 Справа № 204/5785/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Дубіжанська Т. О. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Ялової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради про визнання рішень недійсними та скасування державного акту на право власності на землю, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради про визнання рішень недійсними та скасування державного акту на право власності на землю - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а саме: що дії органів місцевого самоврядування були неправомірними та порушували його права, суд не дослідив підстав набуття відповідачкою прав на нерухоме майно.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано посилався на вимоги ст.ст. 125,152 ЗК України, ч. 2 ст. 331, ст. 376 ЦК України, а також норми законодавства, яке було чинним до введення в дію зазначених Кодексів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, зі згоди користувача земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4, без належного на те дозволу з боку місцевої влади, збудував капітальний гараж для особистого користування. У 1987 році користувач ОСОБА_4 помер (а.с.97). Спадкоємці ОСОБА_4 є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 На момент його смерті правовстановлюючі документи на житловий будинок були відсутні.

Згідно рішення Виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів за №130/2 від 20.03.1992 року анульовану інвентарну справи на домоволодіння АДРЕСА_1, що раніше знаходилася у користуванні ОСОБА_4, приєднано земельну ділянку домоволодіння АДРЕСА_1 до домоволодіння АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_5 без обліку гаражу літ. «З», що знаходився у користуванні гр. ОСОБА_2 (а.с.13). ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (а.с.97).

Згідно із свідоцтва про народження вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_3) доводиться донькою покійного ОСОБА_5 (а.с.98-102).

Відповідно до довідки МКП «Земград» від 10.07.2003 року за № 451, гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_2, виділений в окрему інвентаризаційну справу та йому присвоєна адреса: АДРЕСА_2 (а.с.12).

Згідно листа КП «ДМБТІ» від 01.10.2009 року вбачається, що право власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 14.04.2004 року, виданого виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради на підставі рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради від 23.01.2004 року за № 16 (а.с.33).

Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську раду від 19.06.2008 року за № 183/1 внесені зміни до рішення Виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів за № 140/2 від 20.03.1992 року, яким анульовано інвентарну справу на домоволодіння АДРЕСА_1, що раніше знаходилася у користуванні ОСОБА_4 Приєднано земельну ділянку домоволодіння АДРЕСА_1 до домоволодіння АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_5 без обліку гаражу літ. «З», що знаходиться у користуванні гр. ОСОБА_2 (а.с.35).

22 липня 2009 року Управління Держкомзему у м. Дніпропетровську видало Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_3 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд серія НОМЕР_1 (а.с.65).

Рішенням сесії Дніпропетровської міської ради №124/46 від 27.05.2009 року земельна ділянка площею 0,0552 га, яка розташована на території АДРЕСА_2 була передана у власність ОСОБА_3 (а.с.66-68).

Позивач просить суд визнати недійсним рішення Красногвардійської районної ради №183/1 від 19.06.2008 року у зв'язку із тим, що Красногвардійська районна рада не може змінювати прийняті ними рішення та посилається на рішення Красногвардійського суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року.

Але у цьому рішенні навпаки зазначається, що в аспекті Конституційного подання положення частини другої, статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україна» від 21 травня 1997 року №280/97/ВР стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни.

Крім того, у зв'язку із прийняттям рішення Красногвардійської ради № 140/2 від 20.03.1992 року позивач не набував ні права власності на самовільно побудований гараж, ні права користування на самовільну зайняту під ним земельну ділянку.

Отже, з огляду на встановлене, рішення Красногвардійської районної ради № 140/2 від 20.03.1992 року було змінено правомірно рішенням Красногвардійської районної ради № 183/1 від 19.06.2008 року, про що зазначено у рішенні Конституційного суду України.

Що стосується позовних вимог про визнання недійсним рішення сесії Дніпропетровської міської ради № 124/46 від 27.05.2009 року та виданого на підставі нього державного акту на земельну ділянку, то суд їх не задовольнив, оскільки ці документи відповідають всім правилам та чинним нормам законодавства. Крім того, відповідно до акту встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки від 30 серпня 2008 року, межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 були узгоджені між сусідами відповідача - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.81).

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. ст.78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Позивач при зверненні до суду посилався на ч. 2 ст. 152 ЗК України, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка перешкоджає йому у користуванні земельною ділянкою, виділеною під забудову капітального гаражу для особистого користування, тим самим порушує його права як користувача гаражу. Але доказів того, що саме він є власником або землекористувачем спірної ділянки суду не надано.

Тому суд прийшов до висновку що рішеннями та державним актом про право власності на земельну ділянку права позивача ніяким чином не порушуються, а отже і його позовні вимоги заявлені безпідставно.

Також суд врахував, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.10.2013 року було встановлено факт порушення позивачем прав ОСОБА_3 та зобов'язано ОСОБА_2 усунути такі порушення шляхом демонтажу гаражу № 1 та звільнення ділянки від іншого майна, що належить ОСОБА_2

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Врахувавши ці обставини, суд зазначив, що вимоги позивача є безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки ні землевласник, ні орган місцевого самоврядування не порушували прав позивача та діяли виключно в межах їх компетенції.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги позивача про те, що дії органів місцевого самоврядування були неправомірними та порушували його права, суд не дослідив підстав набуття відповідачкою прав на нерухоме майно.

Порядок набуття права власності та права користування нерухомим майном, і зокрема земельними ділянками, передбачений ст.ст.116,118,126 ЗК України, ст.328 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 22 ЗК УРСР 1970 року приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Також відповідно до вимог ст. 22 ЗК УРСР 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції позивач не надав ніяких належних та достовірних доказів, які б свідчили про дотримання ним порядку отримання земельної ділянки у користування та будівництва гаражу на цій ділянці із 1979 року, а також не зазначив правову підставу користування цим майном.

Не можна вважати такою підставою посилання позивача на усну домовленість із користувачами земельної ділянки, а також інвентарну справу і технічний паспорт, які не є правовстановлюючими документами на гараж і земельну ділянку.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.10.2013 року вже було встановлено факт порушення позивачем прав ОСОБА_3 і незаконного використання земельної ділянки, та зобов'язано ОСОБА_2 усунути такі порушення шляхом демонтажу гаражу №1 та звільнення ділянки від іншого майна, що належить ОСОБА_2 Тому відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України ці обставини є встановленими.

Крім того, це рішення суду на теперішній час є виконаним, що вбачається із наданих суду апеляційної інстанції акту державного виконавця від 27 травня 2015 року про демонтаж гаражу, та постанови Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 02 червня 2006 року про закінчення виконавчого провадження.

Отже позивач, не довів своїх позовних вимог щодо порушення його майнових прав та інтересів відповідачкою, та не надав належних та достовірних доказів, які б підтверджували його вимоги, відповідно до положень ст.ст.11,57-60,61,64 ЦПК України.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: