Справа № 368/126/15-ц Головуючий у І інстанції Закаблук О. В.
Провадження № 22-ц/780/2445/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 26 20.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - ,Данілова О.М., Сержанюка А.С.

При секретарі - Франюк Т.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки « Українська кредитно-фінансова група» на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від

06 лютого 2015 р. у справі за позовом Кредитної спілки « Українська кредитно - фінансова група» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У січні 2015 року позивач звернувся із зазначеним позовом.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 25 лютого 2008 року між позивачем Кредитна спілка «Українсько кредитно - фінансова група» та ОСОБА_5 укладений кредитний договір № КВ-01893/1104.

Відповідно до умов договору , позивач, зобов'язується надати грошові кошти у кредит строком на 36 місяців у сумі 16 500 грн , а відповідач в свою чергу зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до пунктів 2.1., 2.3., 3.1., 3.3, 3.7. даного Договору.

Позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем згідно умов Договору, про що свідчить видатковий касовий ордер від 25 лютого 2008 року. Відповідач не виконує умов договору, не погашає кредит та не сплачує проценти, в порядку визначеним цим Договором, оплата за договором проходить повільно та не в повному обсязі.

Строк дії договору 36 місяців, та повне погашення боргу повинно бути здійснено до 25 лютого 2011 р., однак остання оплата поступила 16 грудня 2011р., тобто із значним пропущенням строку.

З метою забезпечення виконання зобов'язання, 25 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_6 а ОСОБА_7 укладено договір Поруки

№ КВ - 01893/1104.

Відповідно до пунктів І., 2., 3., 4.. 7.. 9. договору поруки ОСОБА_6 , ОСОБА_7, відповідають як солідарні боржники в повному обсязі перед Позивачем за порушення виконання зобов'язань ОСОБА_5 по Кредитному договору № КВ-01893/1104 від 25 лютого 2008 року.

Відповідно до пункту 6.3 Договору кредиту у разі невиконання або неналежного виконання Сторонами власних зобов'язань згідно цього договору, винна сторона відшкодовує іншій Стороні завдані цим збитки.

Згідно до п. 3.7 Договору кредиту виданий позичальнику кредит визнаний з підвищеним ризиком, тому до нього застосовується подвійна відсоткова ставка.

Згідно розрахунку станом на 20 квітня 2014 року у ОСОБА_5 наявна заборгованість в розмірі 43 665 ,85.грн, яка складається:

- заборгованість по тілу кредиту - 8 355,82 грн,

- загальна сума відсотків - 429,27 грн ,

- загальна сума подвійного відсотка - 34 880,56 грн .

Відповідно до п. 9.3 закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Позивач просив позов задовольнити в повному обсязі , стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 43 665,85 грн , судові витрати, моральну шкоду .

Заперечуючи проти прозову, представник відповідачів зазначала , що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації виробничих підприємств «Бона Деа», про стягнення заборгованості за кредитиним договором з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ( а.с. 29-33)

При цьому зазначала , що відповідно до ст. 206 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається., просила суд відмовити у задоволенні позову.

Крім того , представник ОСОБА_5 зазначала , що сума кредиту відповідачем ОСОБА_5 позивачу повернута повністю і навіть з переплатою в сумі 98,26 грн., що підтверджено розрахунком , наданим позивачем . Крім того просила застосувати строки позовної давності відповідно до ст.ст. 256 , 258 Ц України до вимог про стягнення боргу , неустойки , ( штрафу ,пені)

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 16 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В апеляційній скарзі позивач , зазначав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з»ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи , що суд не взяв до уваги пояснення та доводи позивача щодо наявності заборгованості . Доводи апеляційної скарги співпадають із доводами позову.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Так судом першої інстанції встановлено , що 25 лютого 2008 року між позивачем Кредитна спілка «Українсько кредитно - фінансова група» та ОСОБА_5 укладений кредитний договір № КВ-01893/1104. ( а.с. 3-6)

Відповідно до умов договору , позивач, зобов'язується надати грошові кошти у кредит строком на 36 місяців у сумі 16 500 грн ( для придбання товарів ), а відповідач в свою чергу зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до пунктів 2.1., 2.3., 3.1., 3.3, 3.7. даного Договору.

Позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем згідно умов Договору, про що свідчить видатковий касовий ордер від 25 лютого 2008 року( а.с. 8) .

Відповідач не виконує умов договору, не погашає кредит та не сплачує проценти, в порядку визначеним цим Договором, оплата за договором проходить повільно та не в повному обсязі.

Строк дії договору 36 місяців, та повне погашення боргу повинно бути здійснено до 25 лютого 2011 р., однак остання оплата поступила 16 грудня 2011р., тобто із значним пропущенням строку.

З метою забезпечення виконання зобов'язання, 25 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_6 а ОСОБА_7 укладено договір Поруки

№ КВ - 01893/1104 ( а.с. 7).

Відповідно до пунктів І., 2., 3., 4.. 7.. 9. договору поруки ОСОБА_6 , ОСОБА_7, відповідають як солідарні боржники в повному обсязі перед Позивачем за порушення виконання зобов'язань ОСОБА_5 по Кредитному договору № КВ-01893/1104 від 25 лютого 2008 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Як встановлено судом першої інстанції , боржник повністю виконала свої зобов»зання перед позивачем за кредитним договором від 25 лютого 2008 року року.

Як встановлено судом , строк дії договору становив 36 місяців, з повним погашенням боргу до 25 лютого 2011 р. , проте остання оплата поступила

16 грудня 2011 р., тобто із значним пропущенням строку.

Проте, після 16 грудня 2011 року позивачем не було здійснено будь - яких дій щодо стягнення з відповідачів коштів, внаслідок чого строки давності сплинули, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем , відповідно до якого кредитодавець надає кошти( споживчий кредит) або бере зобов»язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах , встановлених договором , а споживач зобов»язується повернути їх разом з нарахованими відсотками .

Згідно із пунктом 1 частини 13 статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів» забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Як видно із тексту позовної заяви, останній платіж відповідачем за договором кредиту був здійснений 16 грудня 2011 року , тобто відповідно до

ст..257 ЦК України останнім днем звернення до суду є 16 грудня 2014 року .

Згідно штампу вхідної кореспонденції районного суду , позовна заява надійшла до суду 21 січня 2015 року тобто з пропуском строку позовної давності ( дата на відбитку штемпелю на конверті не читабельна).

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 30. березня 2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

За таких обставин , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову .

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову , тому колегія суддів , відповідно до ст. 303 ЦПК України , перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених у суді першої не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317 , 319 ЦПК України колегія суддів,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Кредитної спілки « Українська кредитно-фінансова група» - відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 06 лютого 2015 року - залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді