АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 679/2223/14-ц
Провадження № 22-ц/792/959/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Варвус Ю.Д.,

суддів: Заїки В.М., Купальського А.В.,

при секретарі: Кошельнику В.М.,

за участю: ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02 березня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Нетішинської міської ради Хмельницької області, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області, відділу держземагенства в м. Нетішин Хмельницької області, ОСОБА_2 про визнання незаконною бездіяльності, скасування рішення та державного акту, зобов'язання знести гараж.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись в суд із зазначеним позовом вказував, що йому на праві власності належить будинок АДРЕСА_1. Поряд в будинку НОМЕР_1 проживає ОСОБА_2 З АДРЕСА_1 до його будинку та будинку відповідача є проїзд, який відноситься до земель загального користування. ОСОБА_2 перешкоджає йому користуватися проїздом, посилаючись на те, що вказаний проїзд належить йому на праві власності, що обмежує можливість під'їзду до будинку та користування ним. Стало відомо, що на підставі рішення Нетішинської міської ради №6 від 23 червня 1998 року останньому була передана у власність земельна ділянка площею 0,11 га, яка включає частину дороги (проїзду) загального користування, видано державний акт про право власності на землю. Крім того, на проїзді самочинно ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Фурсевич О.В. Категорія: 59

Доповідач: Варвус Ю.Д.

відповідачем побудований гараж з порушення будівельних та санітарних норм, дуже близько до його будинку позивача, що заборонено по техніці безпеки, адже в гаражі зберігається бензин та інші паливні матеріали. Він звернувся в інспекцію Держархібудконтролю, працівниками якого виявлено порушенням будівельних норм при будівництві гаража. 20 серпня 2013 року ними був складений протокол про адміністративне правопорушення та видано припис про добровільне знесення ОСОБА_2 до 01 жовтня 2013 року самовільно побудованого гаража. Проте припис не був виконаний, порушень вимог законодавства відповідач не усунув. Його звернення з цього приводу до виконавчого комітету Нетішинської міської ради також ніяких результатів не дали, а 20 січня 2014 року на його адресу надійшла відповідь-роз'яснення, що в разі невиконання припису добровільно орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов про знесення самочинно збудованого ним об'єкта. Однак такого позову інспекція Держархібудконтролю до ОСОБА_2 не пред'явила.

Із врахуванням уточнень та доповнень до позовної заяви ОСОБА_1 просив визнати незаконною бездіяльність Управління Державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області; скасувати рішення Нетішинської міської ради Хмельницької області від 23 червня 1998 року №6 про передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 та виданий на підставі цього рішення Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку від 09 липня 1998 року; зобов'язати ОСОБА_2 знести побудований ним на земельній ділянці загального користування (дорозі) гараж за адресою АДРЕСА_2 та відновити становище (межу), яке існувало до будівництва гаража; стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

Рішенням Нетішинського міського суду від 02 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог в частині скасування рішення Нетішинської міської ради від 23 червня 1998 року №6 та Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку від 09 липня 1998 року, зобов'язання ОСОБА_2 знести самовільно побудований гараж, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи. Суду не було надано відповідачами документів, які б свідчили про правомірність будівництва гаража, експлуатація якого ставить під загрозу бути пошкодженим чи знищеним його майно. Крім того, судом не прийнято до уваги, що про порушення права йому стало відомо в 2013 році, тобто після самовільного будівництва ОСОБА_2 гаража на частині проїзду до його будинку.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Нетішинської міської ради №6 від 23 червня 1998 року ОСОБА_2 передано у приватну власність по фактичному користуванню земельну ділянку площею 0,11 га., із них ріллі - 0,04 га, під будівлями і дворами та іншими спорудами - 0,07 га по АДРЕСА_2. 09 липня 1998 року ОСОБА_2 видано державний акт на право приватної власності на землю площею 0,11 га. для обслуговування будинку та ведення особистого підсобного господарства.

Як вбачається з технічної документації по інвентаризації земель з видачею державного акта на право приватної власності на землю для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування земельної ділянки за 1998 рік, абрису та плану земельної ділянки по АДРЕСА_2,що були досліджені в судовому засіданні, на цій ділянці розташований спірний гараж і зі сторони його місцезнаходження пролягає дорога (проїзд).

Судом також встановлено, що позивач, як суміжний землекористувач, погодив межі земельної ділянки відповідача і жодних зауважень чи заперечень від нього не поступило, що не заперечувалося сторонами.

Доказів, які б підтверджували посилання позивача та його представника на те, що Нетішинською міською радою була передана у власність ОСОБА_2 дорога (проїзд), що відноситься до земель загального користування, і частина земельної ділянки, яка накладається на передану йому в користування земельну ділянку в січні 2015 року, не було надано, не були встановлені такі і в судовому засіданні. Від призначення земельно-технічної експертизи ОСОБА_1 відмовився.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 передана Нетішинською міською радою у власність ОСОБА_2 з дотриманням норм ст.ст. 56, 67 ЗК України, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, та вимог Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15 квітня 1993 року №28 і земельні права позивача зазначеними діями відповідачів не були порушені, у зв'язку з чим відмовив ОСОБА_1 в цій частині в задоволенні позовних вимог.

Не спростовані позивачем та його представником технічні документи, що свідчать про наявність, на час передачі в 1997-1098 роках у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, спірного гаража на ній і його споруда за межі земельної ділянки не виходила. Тому суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги пояснення представника позивача щодо будівництва спірного гаража за межами наданої ОСОБА_2 земельної ділянки з південної сторони і його будівництва частково на дорозі та на земельній ділянці позивача.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні вимог щодо зобов'язання ОСОБА_2 знести самовільно побудований гараж, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів, які саме перешкоди створює йому самочинно збудована споруда - гараж та яким чином перешкоджає йому користуватись належним нерухомим майном або земельною ділянкою, також не доведено, що самочинно збудована споруда розташована за межами належної ОСОБА_2 земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно з ч 7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Пунктом 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 „Про практику застосування ст.376 ЦК України" роз'яснено, що у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України).

Згідно листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області №7/22-1944 від 28 серпня 2013 року на земельній ділянці по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 побудував гараж на відстані 6,02 м від вікон житлового будинку, що належить ОСОБА_1, що є порушенням вимог п.3.13, 7.50 і табл. 7.50 ДБН 360-92** „Планування і забудова міських і сільських поселень". За результатами перевірки складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення та виданий припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів у термін до 01 жовтня 2013 року.

Стверджуючи, що дане порушення відповідачем будівельних норм перешкоджає користуватися належною власністю, позивач не надав доказів про те, що порушення в будівництві гаража, виявлені Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області, є істотними порушеннями будівельних норм і правил; який саме зміст припису виданого Інспекцією; виконаний чи не виконаний на даний час припис; не доведено, що будівництво гаража порушує його законні права та інтереси.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_2 знести побудований ним гараж, в зв'язку з порушенням прав позивача, за їх недоведеністю. Дана обставина спростовує доводи апеляційної скарги щодо відмови в задоволенні позовних вимог із-за пропуску строку позовної давності.

Рішення суду в частині визнання незаконною бездіяльності Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області не оскаржується, тому в силу ст.303 ЦПК України апеляційною інстанцією не переглядається.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б впливали на правильність висновків суду першої інстанції, не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Ю.Д. Варвус