Справа № 199/8616/14-ц
27 січня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська у складі: головуючого судці Подорець О.Б., за участі секретаря Голубніченко В.О., за участі представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину у спільній сумісній власності подружжя, -
У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частку у спільній сумісній власності подружжя, посилаючись на те, що з 1966 року позивачка та ОСОБА_4, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1, проживати однією сім'єю та були пов'язані спільним побутом, мали спільні права та обов'язки, виховували спільних дітей, а з 13 травня 1967 року проживали в зареєстрованому шлюбі. В грудні 1958 року ОСОБА_4 розірвав шлюб з ОСОБА_5 - матір'ю відповідачки.
11 квітня 1961 року рішенням № 940 виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих надано ОСОБА_4 право індивідуального будівництва на земельній ділянці АДРЕСА_1. 02.02.1962 відділом комунального господарства виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для забудови індивідуального житлового будинку, який в міжміському бюро технічної інвентаризації був зареєстрований 02.03 1987.
Внаслідок отримання трудового каліцтва з 1969 року по день смерті чоловік позивачки участі в благоустрої спільного домоволодіння не приймав, з огляду на те, що сам потребував постійного нагляду і підтримки.
Ні домовленістю між подружжям, ні законом, ні рішенням суду частки у праві спільної сумісної власності між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не були змінені, а отже спадщина, яка залишилась після смерті чоловіка позивачки не може охоплювати половину її майна, яке належить ОСОБА_2 на праві співвласника.
На підставі викладеного позивачка просить суд визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння АДРЕСА_1, що є спільною сумісною власністю подружжя.
В судове засідання з'явився представник позивача ОСОБА_1 та наполягала на задоволенні позову ОСОБА_2, в обґрунтування вимог посилалась на зміст позовної заяви, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з'явилась, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомила, не надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не скористалася правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою представника позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Судом встановлено, що рішенням № 940 від 11.04.1961 виконком Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих надав ОСОБА_4 право індивідуального будівництва на земельній ділянці АДРЕСА_1 (а.с. 15).
02.02.1962 між відділом комунального господарства виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих та ОСОБА_4 укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для забудови індивідуального житлового будинку, який в міжміському бюро технічної інвентаризації був зареєстрований 02.03 1987 (а.с.16-17).
13.05.1967 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Амур-Нижньодніпровським РАГС м. Дніпропетровська зареєстровано шлюб, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний актовий запис № 619 (а.с. 6).
Згідно посвідчення НОМЕР_2 ОСОБА_4 з 19.09.1978 призначена ІІ група інвалідності від трудового каліцтва (а.с. 10).
Відповідно до довідки серії ДНП-Р-82 № 039557 ОСОБА_4 визнаний інвалідом ІІ групи безстроково та є непрацездатним (а.с. 11).
Довідкою від 30.07.1993, виданою Централізованою бухгалтерією при міській лікарні № 1 оклад дільничного лікаря ОСОБА_4 станом на 1970 рік складав 115 крб. (а.с. 28).
Згідно ст. 25 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції 1970 року), якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінностівнаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.
Стаття 356 Цивільного Кодексу України передбачає, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або рішенням суду.
Відповідно до статті 62 Сімейного кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманнімайна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід. дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, підтверджується показами допитаних свідків, письмовими доказами, що домоволодіння АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя ОСОБА_4, а тому ? частина цього майна є власністю позивача у спільному майні подружжя.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки в повному обсязі.
Вирішуючи відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 955,48 грн. Крім того, при поданні позову позивачем зайво сплачено судовий збір у розмірі 416 грн. 63 коп., який підлягає поверненню позивачеві.
Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 222 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину у спільній сумісній власності подружжя - задовольнити в повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, право власності на ? частину домоволодіння АДРЕСА_1 загальною площею 48,9 кв.м. в праві власності подружжя.
Стягнути з ОСОБА_3, ІПН невідомий, на користь ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 955 (дев'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 48 коп.
З повним текстом рішення суду сторони можуть ознайомитися 29 січня 2015 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам процесу негайно після його проголошення.

Суддя О.Б.Подорець