АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 213/2412/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження 22ц/774/433/К/15 суддя Соловйова Л.Я.
Категорія - 26 (І) Доповідач - Митрофанова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.,

суддів - Остапенко В.О., Савіної Г.О.

при секретарі - Булах К.А.

за участі представника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області - Чуплої Ірини Сергіївни;

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, -

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі ПАТ "ІнГЗК") про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що за період роботи з 14.08.1989 року, він працював ковалем ручної ковки в цеху технологічного автотранспорту на комбінаті відповідача - він отримав професійне захворювання, оскільки за час роботи підпадав під вплив імпульсної вібрації, рівень якої перевищував допустимий в 2 рази. Згідно акту форми П-4 розслідування професійного захворювання від 27.05.2004 року йому встановлено діагноз - вібраційна хвороба першої-другої стадії, полірадикулонейропатії статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного періартрозу ПФС другого ступеню, дефартрозу ліктьових суглобів з трофічними порушеннями кистей, церебрально-периферичним ангістонічним синдромом..

З наявного у позивача загального трудового стажу 41 рік 1 місяць, він відпрацював на підприємстві відповідача 24 роки 7 місяців, з них 14 років та 9 місяців в шкідливих умовах виробництва.

Первинно йому була встановлена третя група інвалідності та профзахворювання з 2004 року.

За висновком МСЕК від 10.07.2007 року йому встановлено 50% стійкої втрати професійної працездатності, а також визнаний інвалідом 3 групи безстроково.

Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в м. Кривому Розі йому виплачується компенсація за спричинену шкоду здоров"ю у сумі 3800 грн. щомісячно, а також позивач отримує пенсію в розмірі 2717 грн. 86 коп.

Вважає, що у зв'язку з стійкою втратою професійної працездатності йому спричинено моральну шкоду, розмір якої він визначив у 113 274 грн. та просив суд стягнути цю суму з відповідача, окрім цього просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Ухвалою суду від 16.10.2014 року в якості другого відповідача у справі залучено Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі ВВД ФСС НВ).

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ВВД ФСС НВ на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. без врахування податку з доходів фізичних осіб.

Судові витрати по справі віднесені за рахунок держави.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ВВД ФСС НВ ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що судом не взято до уваги, що відповідно до Закону України № 717 від 23.02.2007 р. внесено зміни до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...", відповідно до яких усі норми даного Закону стосовно виплати моральної шкоди виключено. Рішенням Конституційного суду України від 08.10.2008 року скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, а тому Фонд є неналежним відповідачем. Судом не враховано, що позивач не надав висновку МСЕК про заподіяння йому моральної шкоди, як не надав і доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди та саме у розмірі, який він визначив. Позивачем подано позов з порушенням строку позовної давності. Крім того, позов повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Розмір стягнутої шкоди значно завищений та не відповідає засадам розумності та справедливості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці позивача ОСОБА_2 21.11.1985 року був прийнятий по переводу на рудник Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату електрослюсарем черговим та по ремонту гірничого обладнання в кар"єрі П2 - 6 розряд; 14.08.1989 року переведений в цех технологічного автотранспорту ковалем ручної ковки 5 розряду; 20.08.2004 року переведений в цех технологічного автотранспорту слюсарем по ремонту автомобілів по 5 розряду; 08.11.2010 року переведений в цех підготовки виробництва підсобним робітником дільниці реабілітації інвалідів; 31.03.2014 року він звільнився за власним бажанням згідно ст.38 КУпАП у зв"язку з виходом на пенсію (а.с.17-19).

Відповідно Акту розслідування професійного захворювання від 27.05.2004 року проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання ОСОБА_2, а саме: вібраційна хвороба першої-другої стадії, полірадикулонейропатії з вираженим статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ПФС другого ступеню, дефартрозу ліктьових суглобів з трофічними порушеннями кистей, церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом. Вказаний діагноз встановлений Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини (а.с.20-21).

Актом встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за обставин: в процесі роботи ковалем ручної ковки в цеху технологічного автотранспорту підпадав під вплив імпульсної вібрації, рівень якої перевищував допустимий, у зв"язку з конструктивними недоліками обладнання. Причиною професійного захворювання визнано тривалу роботу в умовах впливу виробничої імпульсної вібрації, рівень якої перевищував допустимий рівень в 2 рази

За висновком МСЕК 14.07.2004 року ОСОБА_2 первинно встановлена третя група інвалідності по профзахворюванню з 12.07.2004 року по 01.08.2005 року, а також 40% втрати професійної працездатності. Йому протипоказана робота в умовах вібрації, важка праця, переохолодження (а.с.102, 154-155).

При повторному огляді МСЕК 05.07.2005 року позивачу встановлено 50 % втрати профпрацездатності з 05.07.2005 року по 01.08.2007 року, підтверджена 3 група інвалідності (а.с.156-157).

Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 10.07.2007 року та довідки МСЕК - ОСОБА_2 повторно встановлено 3 група інвалідності у зв'язку з профзахворюванням та 50% втрати професійної працездатності з 01.08.2007 року безстроково. Протипоказані важка праця, вимушена поза, переохолодження (а.с.22,23).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з того, що відповідач повинен відшкодувати позивачу шкоду в зв'язку з тим, що позивачу первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності з 12.07.2004 р., згідно ж ст.ст. 21,28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" відшкодувати заподіяний громадянам збиток від нещасних випадків, включаючи і моральну шкоду було покладено на відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, виникло у позивача з 12.07.2004 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати профпрацездатності висновком МСЕК (а.с.102).

Зазначений висновок суду узгоджується також із рішенням Конституційного Суду України №1-рп/2004 від 27.01.2004 року, відповідно до якого громадяни, котрим встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з трудовим каліцтвом встановлений в судовому засіданні в суді першої інстанції. Позивач переніс зменшення обсягу трудової діяльності, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя, тому доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать "Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків", затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 14.07.2004 р. встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Враховуючи вищенаведене, доводи Відділення Фонду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог безпідставні, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача 14.07.2004 року, тобто до набрання чинності, як Законом України "Про державний бюджет України на 2006 рік", так і Законами України "Про державний бюджет України на 2007 та 2008 роки", якими було зупинено дію чинності норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам, заподіяної внаслідок втрати профпрацездатності на 2006, 2007 роки, а на 2008 рік - дію цих норм припинено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав на відповідача ВВД ФСС НВ обов'язок з виплати моральної шкоди позивачу як на належного відповідача, й доводи апеляційної скарги останнього щодо необґрунтованості висновків суду в цій частині безпідставні.

Необґрунтованими є й доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу у зв'язку з відсутністю висновку ЛКК щодо наявності у нього моральних страждань й необхідності в такому випадку обов'язкового проведення МСЕК для встановлення факту спричинення йому моральної шкоди є необґрунтованими й суперечать ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин між сторонами, так як такий висновок відповідного медичного органу є необхідним тільки для тих працівників, яким не спричинено стійкої втрати професійної працездатності.

Також необґрунтованими вважає колегія суддів й доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з ушкодженням здоров'я, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Доводи представника відповідача в апеляційній скарзі про те, що судом необґрунтований розмір моральної шкоди спростовуються встановленими обставинами та матеріалами справи, оскільки судом взято до уваги роз'яснення в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та визначено розмір моральної шкоди з урахуванням фізичних та душевних страждань позивача.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, , конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: