Справа № 188/333/15-ц
Провадження № 2-о/188/17/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року Петропавлівський районний суд, Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бурди П.О., при секретарі Хандрига Л.І.,

за участю заявниці ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справи за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Васильківська сільська рада Петропавлівського району Дніпропетровської області, про встановлення факту належності заповіту,

встановив:

До суду звернулася ОСОБА_1 про встановлення факту належності заповіту.

В обґрунтування заяви вона зазначає, що її мати, ОСОБА_2, перебувала в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3. Разом вони проживали в с. Куніново Петропавлівського району Дніпропетровської області.

За життя ОСОБА_3 залишив заповіт, відповідно до якого він заповів в рівних частках земельну ділянку, яка належить йому на підставі Державного акта серії НОМЕР_1 від 12.03.2002 року, своїм донькам - ОСОБА_1, 1967 року народження, та ОСОБА_4, 1972 року народження. Заповіт був посвідчений секретарем Васильківської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний запис №03.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки (паю) загальною площею 10,930 га, яка розташована на території Васильківської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується Державним актом серії НОМЕР_2, виданим 12.03.2002 року Петропавлівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області.

05 серпня 2014 року у встановлений законом шестимісячний строк заявниця звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

Однак нотаріусом того ж дня було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з тим, що заявниця не надала нотаріусу належних документів та достатніх доказів на підтвердження факту родинних відносин зі спадкодавцем, оскільки при оформленні заповіту він зазначив її рідною донькою в той час, коли для померлого вона фактично була пасербицею.

Заявниця зазначає, що встановлення факту належності заповіту потрібно їй для одержання свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Посилаючись на ст. 3, ст.57, ст. 234, ч. 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України заявниця просить встановити юридичний факт про те, що заповіт, складений ОСОБА_3, який був посвідчений 14 січня 2013 року секретарем Васильківської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за №03 із зазначенням нащадків - дочок в рівних частках ОСОБА_1, 1967 року народження, та ОСОБА_4, 1972 року народження, у дійсності укладено на нащадків, а саме: ОСОБА_1, 1967 року народження, та на доньку ОСОБА_4, 1972 року народження.

В судовому засіданні заявниця підтримала свою заяву і просила задовольнити.

Заінтересована особа Васильківська сільська рада Петропавлівського району Дніпропетровської області в судове засідання свого представника не направила, будучи повідомленою про час і місце судового засідання.

Вислухавши пояснення заявниці, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 14.01.2013 року залишив заповіт, відповідно до якого він заповів земельну ділянку, яка належить йому на підставі Державного акта серії НОМЕР_1 від 12.03.2002 року, як він вказав, дочкам в рівних частках - заявниці ОСОБА_1, 1967 року народження, та ОСОБА_4, 1972 року народження. Заповіт був посвідчений секретарем Васильківської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний запис за № 03 (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого виконавчим комітетом Васильківської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 25.03.2014 року. (а.с. 6).

За життя померлому ОСОБА_6 належала земельна ділянка (пай) загальною площею 10,930 га, яка розташована на території Васильківської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією Державного акту серії НОМЕР_4, виданого 12.03.2002 року Петропавлівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області (а.с. 7).

Згідно з

копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-014 від 28.07.2014 року земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_5 (а.с. 12 - 15).

05.08.2014 року заявниця звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського нотаріального округу з заявою про видачу їй свідоцтва про прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки за заповітом після смерті ОСОБА_3, однак нотаріус своєю постановою від 05.08.2014 року відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку через те, що вона зазначена у заповіті, як донька померлого, а вона не надала доказів підтвердження того, що вона є донькою померлого (а.с. 16).

Відповідно до п. 6) ч. 1 статті 256 ЦПК України та роз'яснень, що містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», на які послалася заявниця в обґрунтування заяви до суду про встановлення факту належності заповіту, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У таких випадках можливе встановлення фактів належності особі, зокрема, заповіту.

Заявниця просить суд про встановлення факту, що заповіт, складений ОСОБА_3, який був посвідчений 14 січня 2013 року секретарем Васильківської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за №03 із зазначенням нащадків - дочок в рівних частках ОСОБА_1, 1967 року народження, та ОСОБА_4, 1972 року народження, у дійсності укладено на нащадків, а саме: ОСОБА_1, 1967 року народження, та на доньку ОСОБА_4, 1972 року народження.

Однак, встановлення такого факту не передбачено п. 6) ч. 1 статті 256 ЦПК України, на який послалася заявниця.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Однак факт, який просить встановити заявниця, не має юридичного значення, бо від нього не залежить виникнення у заявниці права на спадкування за заповітом вказаного у ньому спадкодавцем майна, виходячи із змісту ч.1 ст. 1235 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, у якій передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Таким чином, наявність або відсутність родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем за заповітом не є самостійною підставою для відмови у видачі цій особі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця у разі прийняття цією особою спадщини.

Відмовляючи заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, приватний нотаріус не навела у своїй постанові від 05.08.2014 року законної підстави в обґрунтування своїх дій, пославшись на норму підзаконного нормативного акту, а саме ст.5.16 глави 10 розділу ІІ. «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р.

за № 282/20595. У ній вказано наступне: «Якщо в заповіті зазначені родинні відносини спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус перевіряє документи, що підтверджують факт родинних відносин, та за бажанням спадкоємців зазначає про родинні відносини у свідоцтві про право на спадщину за заповітом».

Заявниця не виявляла бажання зазначити про родинні відносини у свідоцтві про право на спадщину за заповітом, що встановлено з її пояснень в суді та змісту постанови приватного нотаріуса від 05.08.2014 року (а.с.15).

Норма підзаконного нормативного акту, на який послалася приватний нотаріус не суперечить змісту ч.1 ст. 1235 ЦК України і не містить заборони на видачу спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину за заповітом у разі відсутності у спадкоємця доказів родинних стосунків із спадкодавцем, навіть у випадку, коли останній помилково зазначив у заповіті наявність родинних стосунків, а є лише підставою для відмови нотаріусом у зазначенні про родинні відносини у свідоцтві про право на спадщину за заповітом, коли спадкоємець виявив таке бажання.

Суд звертає увагу, що зі змісту заповіту вбачається наявність дійсної волі (волевиявлення) заповідача на випадок смерті на розподіл належної йому земельної ділянки (паю) на двох спадкоємців: заявницю ОСОБА_1 та ОСОБА_4. Та обставина, що при вчиненні нотаріальної дії 14 березня 2013 року, а саме посвідченні заповіту, секретар виконавчого комітету Васильківської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області не приділила уваги безпідставному зазначенню у заповіті родинних відносин між спадкодавцем і заявницею у зв'язку з тим, що він тривалий час перебував у шлюбі з матір'ю заявниці ОСОБА_2, не має юридичного значення, як і відсутність у заявниці доказів родинних відносин із спадкодавцем, оскільки відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України та ст.5.16 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ця обставина не є перешкодою для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця у разі прийняття заявницею спадщини.

На підставі викладеного, ч.1 ст. 1235 ЦК України, ст.5.16 глави 10 розділу ІІ. «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, керуючись ст.ст. 3, 256, 294 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У встановленні юридичного факту про те, що заповіт, складений ОСОБА_3, який був посвідчений 14 січня 2013 року секретарем Васильківської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за №03 із зазначенням нащадків - дочок в рівних частках ОСОБА_1, 1967 року народження, та ОСОБА_4, 1972 року народження, у дійсності укладено на нащадків, а саме: ОСОБА_1, 1967 року народження, та на доньку ОСОБА_4, 1972 року народження, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П. О. Бурда