Справа № 212/5066/2012
Провадження № 2/127/34/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2015 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Чінарової Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулося ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.02.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №CL-B01/012/2008, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в розмірі 27 994,45 доларів США, строком до 05 лютого 2014 року зі сплатою за користування кредитними коштами процентів у розмірі 12,49% річних. В забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між кредитором та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №SR-B01/012/2008 від 04.02.2008 р., згідно з умовами якого поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання зобов'язань боржником за кредитним договором. Також, з метою виконання зобов'язань боржника між кредитодавцем та боржником було укладено договір застави автотранспортного засобу № РСL-В01/012/2008 від 04.02.2008 року. Згідно з умовами договору боржник передав у заставу кредитору рухоме майно, що було придбане за рахунок кредитних коштів, а саме: автомобіль марки Skoda, моделі Octavia elegance 2.0, тип - легковий седан-В, рік випуску 2007, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Всупереч умовам кредитного договору позичальник та поручитель не виконують взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість станом 14.07.2010 року у розмірі 213 965,66 грн. та штрафні санкції в сумі 16 457,69 грн., а саме:

- залишок заборгованості по кредиту - 24 665,67 доларів США, що еквівалентно 194 913,06 грн.;

- заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 2 411,05 доларів США, що еквівалентно 19 052,60 грн.;

- сума пені - 16 457, 69 грн.

10.12.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір б/н купівлі-продажу кредитного портфелю та договір відступлення права вимоги, відповідно до яких ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №CL-B01/012/2008 від 04.02.2008 року та договором застави автотранспортного засобу № РСL-В01/012/2008 від 04.02.2008 року.

У зв'язку з тим, що позичальник та поручитель добровільно не виконують взяті на себе зобов'язання, виникла необхідність звернення до суду з відповідною позовною заявою.

31.03.2015 року до Вінницького міського суду Вінницької області від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. Сума заборгованості станом на 26.02.2015 року становить 3 697470, 50 грн. що складається з :

- залишку заборгованості по кредиту - 24 665,67 доларів США, що еквівалентно 691 774,17 грн.;

- заборгованості за відсотками - 3 686,11 доларів США, що еквівалентно 103 380,75 грн.;

- пені - 2 902 315,58 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачі та їх представник в судове засідання не з'явилася, до суду подано письмові заперечення проти позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

04.02.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №CL-B01/012/2008, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в розмірі 27 994,45 доларів США, строком до 05 лютого 2014 року зі сплатою за користування кредитними коштами процентів у розмірі 12,49% річних. В забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між кредитором та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №SR-B01/012/2008 від 04.02.2008 р., згідно з умовами якого поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання зобов'язань боржником за кредитним договором. Також, з метою виконання зобов'язань боржника між кредитодавцем та боржником було укладено договір застави автотранспортного засобу № РСL-В01/012/2008 від 04.02.2008 року. Згідно з умовами договору боржник передав у заставу кредитору рухоме майно, що було придбане за рахунок кредитних коштів, а саме: автомобіль марки Skoda, моделі Octavia elegance 2.0, тип - легковий седан-В, рік випуску 2007, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно з вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2013 р., який набрав законної сили, по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України, встановлені обставини, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, про те, що в кінці серпня 2009 року підсудний ОСОБА_3 звернувся до регіонального відділення «Подільська регіональна дирекція» АТ «ОТП Банк», що розташоване по вул. Київській, 38-А в м. Вінниці, з питання придбання кредитного автомобіля, серед переліку яких знаходився автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», державний номерний знак АВ 4071 AT, який згідно з кредитним договором № CL-B01/012/2008 від 4 лютого 2008 року, належав ОСОБА_2, яка не мала змоги платити повні щомісячні внески по кредитним зобов»язанням, в результаті чого виникла заборгованість перед банком.

В цей час у підсудного ОСОБА_3 виник злочинний умисел на шахрайське заволодіння вищевказаним автомобілем.

Реалізуючи свій злочинний умисел, підсудний ОСОБА_3 2 вересня 2009 року зустрівся із ОСОБА_2 по вул. Київській, 38-А в м. Вінниці біля відділення ЗАТ «ОТП Банк» та шляхом обману, зловживаючи довірою ОСОБА_2, під приводом купівлі у неї автомобіля марки «SKODA OCTAVIA», державний номерний знак АВ 4071 AT, пообіцявши останній платити по кредитним зобов »язанням за автомобіль по договору № CL-B01/012/2008 від 4 лютого 2008 року, а в подальшому переоформити кредитні зобов»язання ОСОБА_2 по вищевказаному кредитному договору перед ЗАТ «ОТП Банком» на себе. Переслідуючи умисел переконати потерпілу у справжності своїх намірів та досягти злочинної мети, підсудний ОСОБА_3 погасив поточну заборгованість по кредитному договору № CL-B01/012/2008 від 4 лютого 2008 року та договору страховки, а потерпіла ОСОБА_2, будучи впевненою в дійсності його намірів придбати належний їй автомобіль, в свою чергу оформила доручення на право керування автомобілем марки «SKODA OCTAVIA», державний номерний знак АВ 4071 AT, 2007 року випуску, на ОСОБА_3 та передала автомобіль останньому. В подальшому підсудний ОСОБА_3 кредитні зобов»язання ОСОБА_4 по кредитному договору № CL-B01/012/2008 від 4 лютого 2008 року, укладеному між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» на себе не переоформив, кредитні зобов»язання ОСОБА_2 по вказаному договору не виконав, автомобіль або кошти за нього ОСОБА_2 не повернув, автомобілем розпорядився на власний розсуд.

10.12.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір б/н купівлі-продажу кредитного портфелю та договір відступлення права вимоги, відповідно до яких ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №CL-B01/012/2008 від 04.02.2008 року та договором застави автотранспортного засобу № РСL-В01/012/2008 від 04.02.2008 року.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язання, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредитору є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов 'язанні.

В матеріалах справи повідомлення банку про відступлення прав вимоги заборгованості за кредитним договором №CL-B01/012/2008 від 04.02.2008 року не містять інформації про укладення між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» договору факторингу та відомостей про отримання відповідачами повідомлення про заміну кредитора.

Вказана обставина має значення для вирішення справи, оскільки між правовими інститутами відступлення права вимоги (цесії) та факторингом є відмінності.

Так, цесія це сам факт заміни особи в зобов'язанні, що складається в силу укладення відповідної угоди купівлі - продажу, міни чи дарування прав, що випливають із зобов'язання.

Згідно з ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення прав грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другій стороні (клієнт) за плату (плата у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг належать операції з факторингу.

Статтею 21 вказаного Закону встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг).

Згідно з п. 13 Положення «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг», затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року, Нацкомфінпослуг у межах своїх повноважень на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає розпорядження, організовує і контролює їх виконання.

Так, згідно з п.п.1.2 розпорядження № 231 від 03 квітня 2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за № 0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» до фінансової послуги факторингу віднесено набуття права грошової вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників-суб»єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення.

Кредитний договір №CL-B01/012/2008 від 04.02.2008 року укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 - фізичною особою, а не суб»єктом господарювання.

Згідно з ст. ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч. 1 ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Як вбачається з договору купівлі-продажу кредитного портфелю він не містить жодної інформації про передачу права вимоги за кредитним договором.

Також позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що на виконання умов договору факторингу та ч. 1 ст. 1077 ЦК України клієнт передав у власність фактору, а фактор - прийняв права вимоги та в їх оплату надав грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Крім того, доказів на підтвердження того, що відступлення права грошової вимоги факторові мало місце та документи, які містять відомості про те, що вимоги за кредитними зобов»язаннями відповідача увійшли до пакету передачі активів, позивачем суду не надано, а також не надано доказів оплати за договором факторингу .

Положеннями ч. 2 ст. 631 ЦК передбачено, що договір набирає чинності з моменту його укладення. В договорі його предметом відступлення права вимоги, відтак можна стверджувати, що момент укладення такого договору та момент набуття новим кредитором права вимоги збігається, тобто у такому випадку моментом набуття новим кредитором права вимоги є момент укладення такого договору. На відміну від договору відступлення права вимоги, договір факторингу має інший предмет - зобов'язання фактора передати клієнту грошові кошти за плату під зобов'язання клієнта відступити фактору своє право вимоги до третьої особи (боржника). Тому, якщо інше не передбачене договором факторингу, саме по собі його укладення не можна вважати моментом переходу до фактора права вимоги клієнта до третьої особи.

Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 3 квітня 2009 року N 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» віднесено до фінансової послуги факторингу сукупність таких операцій з фінансовими активами: 1) фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; 2) набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення; 3) отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

З аналогічних правовідносин правовий висновок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладений в ухвалі від 18 грудня 2013 р. (справа №6-43353св13), яка міститься в матеріалах справи.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, як такі, що не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень статті 88 ЦПК України.

На підставі зазначеного та керуючись 512, 514, 516, 517, 631, 638, 1050, 1054, 1077-1079, 1082 ЦК України, ст.ст. 4,21 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. ст. 4, 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, відсутніми в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя