Справа № 204/7173/15-ц
Провадження № 2/204/2926/15
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіній А.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, третя особа Красногвардійський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання права на користування житловою площею, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року позивачка звернулася до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа Красногвардійський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якій просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право на користування житловою площею у квартирі, розташованою за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Звивиста, 56/2, зобовязавши Красногвардійський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зареєструвати її за вказаною адресою. В обґрунтування позову вказала, що у 1930 році, її прабабусі ОСОБА_3 та прадіду ОСОБА_4 на сімю, що складалася із 3-х осіб, була надана квартира, розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Звивиста, 56/2. Квартира складається із чотирьох житлових кімнат, площею 54,5 кв.м., загальною площею 77,8 кв.м. Основним квартиронаймачем даної квартири була її бабуся, на яку було відкритий особистий рахунок № 2353082. після смерті прабабусі у 1978 році, її мати ОСОБА_5, яка була зареєстрована у зазначеній квартирі з 1966 року, переоформила особовий рахунок на своє імя. Вона з самого народження і до 1999 року була зареєстрована і мешкала у зазначеній квартирі. У 1999 році вона вийшла заміж та переїхала проживати до свого чоловіка за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. К.Маркса, 113/73, де і була зареєстрована. 10.02.2005 року між нею та її чоловіком шлюб було розірвано і її колишній чоловік примусив її покинути місце її реєстрації. У травні 2015 року вона була знята з реєстраційного обліку за місцем свого колишнього проживання. З лютого 2005 року, вона переселилася до своєї матері, яка запропонувала їй постійно проживати у квартирі. До того ж у 2007 році її матір тяжко захворіла і вона доглядала її та надавала їй усю необхідну допомогу. У 2012 році її матір поламала ногу і до своєї смерті не пересувалася самостійно. У неї з матірю був спільний бюджет, вони разом проводили усі необхідні виплати, вона особисто заповнювала деякі квитанції на сплату комунальних послуг, разом купували необхідні для своєї сімї речі. До останньої хвилини життя своєї матері вона знаходилась поруч, піклувалася нею. 11 квітня 2015 року її матір померла. Вона єдина здійснила поховання матері і розпорядилася деякими необхідними речами покійної. У звязку з тим, що вищевказана квартира за останні десять років стала єдиним постійним місцем її проживання, вона мешкає у ній довгий час, оплачує квартирну плату та комунальні послуги і після смерті її матері вона залишилася у ній проживати. Тим більш, вона вселилася у дану квартиру зі згоди і прохання основного квартиронаймача, жила з ним однією сімєю і її матір завжди вважала, що квартира їхнє постійне місце проживання. Після смерті матері вона звернулася до житлового господарства з проханням зареєструвати її у вказаній квартирі, але їй відмовили у прийняття заяви, вказавши, що дане питання вирішується у судовому порядку, у звязку з чим, вона вимушена звернутися до суду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Вислухавши представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 65 ЖК України, встановлено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована. Квартира складається з чотирьох житлових кімнат, площею 54,5 кв.м., загальною площею 77,8 кв.м.

Рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 18.03.2005 року за № 75/3 змінено умови договору найму житлового приміщення на чотирьохкімнатну квартиру № 2 з житловою площею 54,5 кв.м. по вул. Звивістій, 56 і переоформлено особовий рахунок на ОСОБА_5 (а.с. 6).

На імя ОСОБА_5 було відкрито картку квартировинаймача за № 2353082 на квартиру АДРЕСА_2, де зазначено склад сімї у кількості одного чоловіка (а.с.4).

Згідно довідки КП ЖРЕП Красногвардійського району, ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 16.08.1966 року по день смерті (а.с.7).

14.04.2015 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 3084 про смерть ОСОБА_5, померлої 11.04.2015 року (а.с. 33).

У судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_2 доводиться донькою ОСОБА_5, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 539087 (а.с. 32).

З пояснень свідка ОСОБА_6 у судовому засіданні вбачається, що позивачка ОСОБА_2 народилася у даній квартирі і постійно проживала до часу коли вийшла заміж. Після розлучення з чоловіком, який її вигнав з квартири, вона з дозволу своєї матері, повернулася до неї і проживала з нею разом аж до її смерті. Її матір перед смертю зломала ногу, так вона її доглядала. Коли матір померла, вона сама її поховала, так як вона єдина спадкоємиця. Позивачка разом з матірю вели спільне господарство, сплачували комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що з 2010 року проживає по сусідству у квартирі АДРЕСА_3 і свідчить про те, що з 2010 року позивачка постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 Вона також неодноразово бачила у відділенні ПриватБанку, що позивачка сплачувала комунальні послуги, а потім вона допомогла їй зареєструватися в Приват 24. Знає, що позивачка з матірю проживали однією сімєю.

Даний факт також підтверджується письмовими доказами по справі. Так з копії паспорту (а.с.5) та свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 34) вбачається, що позивачка 28.09.1999 року 10.02.2006 року знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8

Таким чином, судом встановлено, що позивачка вселилася у спірне житлове приміщення за згодою наймача ОСОБА_5, де вона постійно проживала на протязі довгого часу, а саме з 2006 року, як член сім'ї наймача та вела з нею спільне господарство, сплачувала комунальні послуги.

За таких обставин вимоги позивачки про визнання за нею право користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про зобовязання Красногвардійський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зареєструвати позивачку за вказаною адресою, то дані вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», для реєстрації особа або її законний представник також подає: документи, що підтверджують право на проживання в житлі.

Таким документом є рішення суду про визнання за ОСОБА_2 право на користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_4. Тому дані позовні вимоги є передчасними і не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 64-65 ЖК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, третя особа Красногвардійський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання права на користування житловою площею задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право на користування квартирою № 2 будинка № 56 по вул. Звивиста у м. Дніпропетровськ.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т. О. Дубіжанська