У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

09 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради як орган опіки та піклування, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Настека Наталія Олександрівна, Київський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради як орган опіки та піклування, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Настека Н.О., Київський ВДВС Полтавського МУЮ, про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що з 2007 року перебувала на обліку в службі у справах дітей як дитина, позбавлена батьківського піклування, оскільки батько помер, а мати - ОСОБА_5 за рішенням суду позбавлена батьківських прав.

Позивачка зазначала, що у травні 2014 року виконавчим комітетом Київської районної в м. Полтаві ради за погодженням з ОСОБА_5 було дозволено директору ДНЗ «Полтавський політехнічний ліцей» надати їй, як підопічній, згоду на укладення та підписання договору дарування (прийняття в дар від матері ОСОБА_5.) Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Натомість, договір дарування укладено не було, а після досягнення позивачкою 28 липня 2014 року повноліття, вона дізналася, що 1 серпня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Посилаючись на норми ст. 215 ЦК України, просила визнати договір купівлі-продажу від 1 серпня 2014 року недійсним і застосувати наслідки його недійсності та повернути сторони в попередній стан.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 квітня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 1 серпня 2014 року квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений 1 серпня 2014 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Настекою Н.О., зареєстрований в реєстрі за № 588.

Повернуто сторін договору купівлі-продажу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в первісний стан.

Витребувано у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1, та повернуто її ОСОБА_5

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1, відновивши реєстрацію права власності на дану квартиру за ОСОБА_5

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 177 тис. грн, отриманих за договором купівлі-продажу.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі доказів, наданих сторонами та належним чином оцінених судом, дійшов вірного висновку щодо наявності обґрунтованих підстав для задоволення позову.

Зокрема, докази та обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження судами і при їх дослідженні та встановленні судами дотримані норми процесуального та матеріального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків оскаржуваних судових рішень не спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун М.В. Дем'яносов А.В. Маляренко