У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

20 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Сабов Оксана Іванівна, публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, за касаційними скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_10, яка діє від імені ОСОБА_4, ОСОБА_11, який діє від імені ОСОБА_8, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2014 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 06 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ «Магазин «Взуття») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна.

В обґрунтування позовних вимог, ТОВ «Магазин «Взуття» посилалося на те, що 07 липня 2011 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, керівником товариства ОСОБА_12 було відчужено ОСОБА_4 нерухоме майно - вбудовані приміщення магазину по АДРЕСА_1, яке належало товариству. Позивач вважав, що такий договір не відповідає волі сторони цього правочину та суперечить ст. 203 ЦК України, оскільки ОСОБА_12 не мала повноважень на укладення такого договору та діяла від імені товариства без необхідного обсягу дієздатності, з порушенням п. п. 8.10.2, 8.10.5 Статуту товариства, ст. 98 ЦК України.

Продаж нерухомого майна товариства міг здійснюватися тільки за рішенням загальних зборів учасників товариства. Рішення зборів учасників товариства, оформлене протоколом № 7 від 06 липня 2011 року, на підставі якого був укладений договір від 07 липня 2011 року, визнано недійсним у судовому порядку. ОСОБА_12, а в подальшому і ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, укладаючи спірний та наступний правочини щодо нерухомого майна діяли за зловмисною домовленістю.

Під час розгляду справи позивач у порядку ст. 31 ЦПК України подав заяву про збільшення та уточнення позовних вимог, в якій просив визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 07 липня 2011 року, укладений між ТОВ «Магазин «Взуття» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І. за реєстраційним № 1332, та посилаючись на ст. ст. 387, 388 ЦК України, просив витребувати на користь товариства з володіння ОСОБА_5, вбудовані приміщення частини літ. «А» 1-го поверху (позиція 1, 2) площею 67,4 кв.м., реєстраційний номер 3921708, а також з володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбудовані приміщення, частини літ. «А» поверху (позиція 1''', 2''', 3, 4, 5, 6, 7) загальною площею 67,4 кв.м, реєстраційний номер 36233656, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці площею 53,9 кв.м, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, шляхом передачі в натурі.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18 березня 2014 року визнано договір купівлі-продажу від 07 липня 2011 року, укладений між ТОВ «Магазин «Взуття» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І. недійсним з моменту його укладення. Витребувано на користь ТОВ «Магазин «Взуття» з володіння ОСОБА_5 нерухоме майно - вбудовані приміщення част. літ. «А» 1-го поверху (позиція 1, 2) площею 67,4 кв.м реєстраційний номер - 3921708, за адресою: Закарпатська область, АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці площею 53,9 кв.м, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, шляхом його передачі в натурі. Витребувано на користь ТОВ «Магазин «Взуття» з володіння ОСОБА_6, ОСОБА_7 нерухоме майно - вбудовані приміщення, част. літ. «А» 1-поверху (позиція 1''', 2''', 3, 4, 5, 6, 7) загальною площею 67,4 кв.м, реєстраційний номер - 36233656 за адресою: Закарпатська область, АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці площею 53,9 кв.м, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1 шляхом його передачі в натурі. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарно на користь ТОВ «Магазин «Взуття» сплачений судовий збір у розмірі 1 420 грн. та 114 грн. 70 коп.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 06 березня 2015 року, рішення суду першої інстанції змінено, виключено із мотивувальної частини рішення абзац із посиланням на норми статей 1212 -1213 ЦК України.

Резолютивну частину рішення в частині розподілу судових витрат викладено в наступній редакції:

Стягнуто із ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ТзОВ «Магазин «Взуття» з кожного по 674,93 грн. судових витрат. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_5, ОСОБА_10, яка діє від імені ОСОБА_4, ОСОБА_11, який діє від імені ОСОБА_8 просять скасувати постановлені судові ухвали та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, докази та обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження апеляційного суду і при їх дослідженні та встановленні судом дотримані норми процесуального та матеріального права.

Суд апеляційної інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов вірного висновку про те, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення зборів учасників товариства, оформленого протоколом № 7 від 06 липня 2011 року, в подальшому скасованого рішенням господарського суду Закарпатської області від 23 жовтня 2013 року, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею й він має право витребувати його від добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України.

Наведені в касаційних скаргах доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_10, яка діє від імені ОСОБА_4, ОСОБА_11, який діє від імені ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2014 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 06 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун М.В. Дем'яносов І.К. Парінова