Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції Курбанова Н.М.
Доповідач Бугрим Л.М.
Р і ш е н н я

Іменем України

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

Головуючого - Бугрим Л.М.

Суддів - ТкаченкоТ.Б.,Баркова В.М..

При секретарі - Одінцові Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року ОСОБА_2. звернулась до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_3, про стягнення суми боргу. В обґрунтування позову вона посилалася на те,що згідно з договором позики від 20 серпня 2008 року, нею було передано ОСОБА_5 суму, еквівалентну 30 000 ам. доларів. На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_5 написав розписку, що засвідчує передачу йому вищеназваної суми. Гроші потрібні були ОСОБА_5 для розвитку його бізнесу,оскільки на той час він будував станцію технічного обслуговування автомобілів. Конкретний термін повернення суми позики не був передбачений умовами їх договору, малося на увазі, що ОСОБА_5 поверне суму позики після того, як побудує і введе в експлуатацію станцію технічного обслуговування автомобілів. Після закінчення будівництва станції, ОСОБА_5 попросив її не пред'являти до оплати суму позики до тих пір, поки станція не почне приносити стабільний прибуток на що вона погодилася. Така ситуація тривала до кінця жовтня 2011 року. Однак, після цієї дати спілкування з ОСОБА_5 припинилося, він перестав відповідати на її дзвінки . У жовтні 2012 року від третіх осіб вона випадково дізналася про те, що ОСОБА_5 помер ще у березні 2012 року. Вона звернулася до спадкоємців ОСОБА_5 - його дружини ОСОБА_3, дітей - ОСОБА_6, ОСОБА_7 з попередженням про те, що має намір звернутися до них з вимогою сплатити суму позики еквівалентну сумі 30 000 доларів США . Однак її було відмовлено . Спадкоємці ОСОБА_5 першої черги - його діти відмовилися від своєї частки у спадщині. Єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 - є його дружина відповідачка ОСОБА_3 і тому просила стягнути з неї суму 74 817,25 гривень, що складає вартість спадкового майна , поновити пропущений з поважних причин строк позовної давності для звернення до суду, стягнути з відповідачки понесені витрати .

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 жовтня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 була подана апеляційна скарга у якій ставиться питання про скасування судового рішення. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вона посилалась на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи та наданим доказам. Вона не згодна з висновком суду про те, що по тексту самої розписки неможливо визначити характер спірних правовідносин, оскільки розписка свідчить саме про укладення договору позики. Підпис на розписці було виконано власноручно ОСОБА_5, що підтверджено висновком судово-почеркознавчої експертизи. Сума боргу була зазначена в американських доларах. Також вона не згодна з висновками суду про те, що нею було пропущено шестимісячний строк для звернення до суду без поважних причин, оскільки її було невідомо про смерть боржника ОСОБА_5.Вона дійсно в квітні 2013 року відправила SMS- повідомлення по мобільному телефону доньці ОСОБА_5 про необхідність погашення боргу батька, однак її ніхто не повідомляв про смерть ОСОБА_5.Просила постановити нове рішення , яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка та її представник за довіреністю ОСОБА_8 підтримували доводи апеляційної скарги, просили рішення суду скасувати та задовольнити позов.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Її представник адвокат ОСОБА_9 просила рішення суду залишити без зміни , а апеляційну скаргу відхилити. Вона посилалась на те, що наданий позивачкою документ на підтвердження укладеного договору позики не відповідає вимогам закону, написаний власноручно позивачкою, і із тексту розписки неможливо визначити правову природу взаємовідносин,Окрім того, на її думку позивачкою було пропущено строк позовної давності для звернення до суду,який поновленню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді , вислухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідачки , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає , що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково,рішення суду підлягає скасуванню , а по справі слід постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того , що позивачка не довела факту укладеного договору позики з ОСОБА_5, не надала відповідних доказів , оскільки із наданої розписки неможливо встановити правову природу взаємовідносин ,не доведено нею і розмір боргу. Одночасно , відмовляючи у позові суд враховував і те , що позивачкою було пропущено шестимісячний строк для звернення до суду за захистом порушеного права.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки наведені висновки є суперечливими та взаємовиключними і тому не відповідають вимогам закону.

У відповідності з положеннями ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного праву або інтересу.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявленою стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, лише у випадку порушеного права може застосовуватись судом строк позовної давності , а у випадку відсутності права строк позовної давності не застосовується.

Вказані положення закону судом першої інстанції враховані не були.

У відповідності зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками,а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики )або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості

З матеріалів справи вбачається , що на підтвердження доказів про укладення договору позики ОСОБА_10 надала розписку від 20 серпня 2008 року із якої вбачається , що станом на 15 липня 2008 року ОСОБА_5 визнавав борг перед ОСОБА_2 у сумі 30 000 американських доларів . які взяв для розвитку авто майстерні « Мустанг»( а.с. 8 том 1)

Таким чином , надана розписка свідчить про укладення договору позики на суму 30 000 доларі США. Строк повернення коштів у розписці не зазначено і у такому випадку згідно з положенням ч.1 ст.1049 ЦК України позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором .

Згідно висновку почеркознавчої експертизи підпис від імені ОСОБА_5 виконано ОСОБА_5.( а.с.165 - 167, том 1 )

Відповідачка заперечуючи проти позову не надала суду доказів , які б спростовували укладення договору позики між ОСОБА_2 та її чоловіком.

За таких обставин, апеляційний суд не може погодитись з доводами суду першої інстанції про те, що позивачка не довела факт наявності укладеного договору між нею та чоловіком відповідачки та вважає , що надані ОСОБА_2 докази ,насамперед, письмова розписка, свідчать про факт укладання договору позики,а тому у неї виникло право згідно з положеннями ст. 1281 ЦК України на витребування суми боргу в межах успадкованого майна у спадкоємців померлого ОСОБА_5 , які прийняли спадщину.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Згідно з ч.2 цієї статті кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців ,які приймали спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

У судовому засіданні позивачка підтвердила про те, що вона дійсно по власному мобільному телефону 24 квітня 2012 року відправила SMS- повідомлення доньці ОСОБА_5 про необхідність погашення боргу батька. Текст було направлено латинським шрифтом , оскільки російський та український шрифти не активіровані.

Як вбачається з тексту SMS- повідомлення ОСОБА_2 24 квітня 2012 року в 12 годин 42 хвилини зазначала спадкоємцям слідуюче « После смерти Вашего отца все его долги - Ваши .Пожалуйста, подумайте как Вы будете их отдавать «. ( а.с.233-234 ,том1 )

Текст цього повідомлення підтверджує факт того , що станом на 24 квітня 2012 року ОСОБА_2 було відомо про смерть боржника ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 56 ) .

З позовом про захист порушеного права та вимогами до спадкоємця позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду 3 квітня 2013 року, тобто після спливу більш ніж через рік після того як її стало відомо про смерть боржника ОСОБА_5 у той час її як кредиторові спадкодавця належало згідно з положеннями ч.2 ст. 1281 ЦК України заявити його протягом шести місяців від дня, коли вона дізналась про відкриття спадщини.

Згідно з ч.3 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців , які прийняли спадщину,протягом одного року від настання строку вимоги. Цей строк також сплив.

У відповідності з положеннями ч.4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців що прийняли спадщину у строки встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідачка ОСОБА_3 звернулась до суду про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин ( а.с.231, том 1 )

Виходячи з наведеного, апеляційний суд доходить висновку про те, що позивачкою було пропущено строк позовної давності ,який у даному випадку є преклюзивним та поновленню не підлягає ,через що позивачка втратила право вимоги, а тому її слід відмовити у позові з цих підстав.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 жовтня 2014 року скасувати .

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу відмовити .

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді