УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

"10" листопада 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В. розглянувши заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

у с т а н о в и л а:

05.11.2015 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 10.11.2015 року відкрито провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, у змісті позовної заяви міститься клопотання позивача про забезпечення його позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши заяву про забезпечення позову вважаю, що вона не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

У своїй заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб, заборонити (обмежити) відповідачеві залишати межі України.

Згідно ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Тобто, якщо заявник просить застосувати такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно та грошові кошти, то в заяві необхідно вказувати конкретне найменування майна, його місцезнаходження, зазначати належні докази того, що це майно належить боржникам, а для вимог про накладення арешту на грошові кошти слід вказати найменування відповідних банківських або інших фінансових установ, в яких відкриті рахунки на ім'я відповідачів, а також номери цих рахунків.

Зазначеним вимогам заява про забезпечення позову не відповідає.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, полягає у тому щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю.

Ціна позову визначена позивачем у розмірі 106499,17 грн. При цьому, зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається якою є вартість майна та сума грошових коштів, що належать відповідачам, тому суд обґрунтовано допускає, що вартість належного відповідачу рухомого та нерухомого майна і розмір грошових коштів можуть бути значно більшими за розмір позовних вимог.

Стосовно прохання позивача обмежити (заборонити) відповідачу виїзд за межі України, слід зазначити наступне.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в ухвалі від 01.06.2011 року, тимчасове обмеження у виїзді за кордон у зв'язку з порушенням цивільної справи не може застосовуватися як спосіб забезпечення позову.

Враховуючи все вище наведене, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153, 293, 294 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Копію ухвали надіслати позивачу для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя -