Номер провадження 2/631/509/15
Номер справи 631/1073/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року смт.Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді Покальчука Ю.М.

При секретарі Євсюковій О.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , опікуна недієздатного ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, про відшкодування моральної шкоди , завданої ушкодженням здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

В Нововодолазький районний суд Харківської області звернулась з позовом ОСОБА_1 , опікун недієздатного ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди , завданої ушкодженням здоров`я в якому вказала, що відповідно до рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 травня 2006 року її син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний недієздатним, за ним встановлена опіка та призначена опікуном, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 , перебував на дійсній військовій строковій службі з 20 травня 1997 року по 22 січня 1998 року. Призивною комісією при Нововодолазькому районному військовому комісаріаті був визнаний придатним до строкової служби та був призваний на дійсну строкову військову службу 20 травня 1997 року. Відповідно до свідоцтва про хворобу № 401/10 від 15 січня 1998 року 22 січня 1998 року був звільнений в запас. Відповідно до протоколу № 319 від 21 квітня 2008 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв постанова ВВК 1120 ОВГ від 30 грудня 1991 року про причинний зв`язок по свідоцтву про хворобу № 401 від 30 грудня 1997 року ВВК 1120 ОВГ на підставі ст.20-б гр.1 наказу МО України 1994 року № 2 була відмінена, а захворювання з діагнозом ,,Дебільність легкого ступеню, по якому ОСОБА_2 був визнаний непридатним до військової служби в мирний час , частково придатним в воєнний час , яке в подальшому було визнане пропфшизофренією, відповідно до амбулаторної карти Нововодолазької ЦРЛ від 29 жовтня 2004 року було визнане , ТАК, пов`язаним з проходженням військової служби. Позивач зазначила, що її син , ОСОБА_2 , в результаті захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, є інвалідом другої групи інвалідності безстроково, потребує постійного стороннього догляду. В результаті захворювання, одержаного в період проходження дійсної військової строкової служби, ОСОБА_2 заподіяна позивачу значна моральна шкода. Моральна шкода полягає в тому, що за наслідками захворювання, пов`язаного з проходженням дійсної військової служби та отримання інвалідності , настання повної втрати розуміння навколишнього життя , та як наслідок, визнання сина недієздатним, повністю змінилося її життя . ОСОБА_1 перенесла та продовжує переносити особливі моральні страждання, оскільки нею втрачено важливу частину нормальних життєвих відносин та стосунків. Позивач вимушена пристосовуватися до негативних умов існування. Постійно доглядати за психічно хворим сином, відчувати насторогу, перебувати в напрузі, влаштовувати своє особисте життя.

В судове засідання представник позивача надала заяву про слухання справи без участі представника позивача та без участі позивача, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача по справі, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи не прибув, надав заперечення проти позову за підписом ОСОБА_3 офіцера Східного територіального юридичного відділу МОУ без підтвердження належним чином повноважень Пономаренко В.І., в яких заперечував проти позову в повному обсязі , просив відмовити в задоволенні позову .

Суд, розглянув заяву представника позивача, заперечення представника відповідача по справі, перевірив матеріали справи, надані докази, вважає, що позов є обґрунтованим, та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 травня 2006 року син позивача , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний недієздатним, за ним встановлена опіка та призначений опікун, позивач по справі, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 19 березня 2014 року були встановлені факти та обставини, які не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 , перебував на дійсній військовій строковій службі з 20 травня 1997 року по 22 січня 1998 року. Призивною комісією при Нововодолазькому районному військовому комісаріаті був визнаний придатним до строкової служби та був призваний на дійсну строкову військову службу 20 травня 1997 року. Відповідно до свідоцтва про хворобу № 401/10 від 15 січня 1998 року 22 січня 1998 року був звільнений в запас . Зазначена інформація підтверджується військовим квитком серія НОМЕР_1 , виданим 20 травня 1997 року, довідкою ІНФОРМАЦІЯ_3 № 25 від 02.02.2000 року, посвідченням від 20.05.1997 року .

Відповідно до постанови 14 військово-лікарської комісії 1120 ОВГ від 30 грудня 1997 року, ОСОБА_2 був встановлений діагноз Дебільність легкого ступеню, захворювання, ні, не пов`язане з проходженням військової служби. Незміцнілий післяопераційний рубець лівої здухвинної ділянки з приводу операції лівобічного варікоцеле; без порушення функції. Захворювання ,ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. З моменту звільнення з дійсної військової служби в зв`язку з отриманим захворюванням ОСОБА_2 перебуває на ,,Д,, обліку при Нововодолазькому психіатричному кабінеті з 28 січня 1998 року з діагнозом ,,ПРОПФШИЗОФРЕНІЯ,,F 20.8 . Протягом тривалого часу перебував та періодично перебуває на лікуванні в Харківській обласній психіатричній лікарні.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 273 від 28 березня 2006 року ОСОБА_2 має ознаки психічного розладу у формі шизофренії, не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Протягом тривалого часу, опікун ОСОБА_2 , мати, ОСОБА_1 , зверталася в різні інстанції щодо вирішення питання зв`язку отриманої інвалідності моїм сином в період проходження дійсної військової служби з проходженням військової служби. Відповідно до протоколу № 319 від 21 квітня 2008 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв постанова ВВК 1120 ОВГ від 30 грудня 1991 року про причинний зв`язок по свідоцтву про хворобу № 401 від 30 грудня 1997 року ВВК 1120 ОВГ на підставі ст.20-б гр.1 наказу МО України 1994 року № 2 була відмінена, а захворювання з діагнозом ,,Дебільність легкого ступеню, по якому ОСОБА_2 був визнаний непридатним до військової служби в мирний час , частково придатним в воєнний час , яке в подальшому було визнане пропфшизофренією, відповідно до амбулаторної карти Нововодолазької ЦРЛ від 29 жовтня 2004 року було визнане , ТАК, пов`язаним з проходженням військової служби.

Судом також було встановлено, що, ОСОБА_2 , в результаті захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, є інвалідом другої групи інвалідності , потребує постійного стороннього догляду. Згідно висновку № 1 лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом 1 чи П групи внаслідок психічного розладу хворий ОСОБА_2 , 1979 року народження, інвалід П групи внаслідок психічного розладу, за станом психічного здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК № 2095 серія 10 ААА № 626897 від 20 грудня 2011 року ОСОБА_2 встановлена друга група інвалідності захворювання, так, пов`язаного з проходженням військової служби , з 01 січня 2012 року безстроково.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку , що в результаті захворювання, одержаного в період проходження дійсної військової строкової служби сином позивача , ОСОБА_2 та пов`язаного з її проходженням, позивачу , ОСОБА_1 , заподіяна моральна шкода.

Суд вважає, що моральна шкода полягає в тому, що за наслідками захворювання, пов`язаного з проходженням дійсної військової служби та отримання інвалідності, настання повної втрати розуміння навколишнього життя, та як наслідок, визнання сина недієздатним, негативно змінилося життя позивача: щоденні думки про долю свого сина, страх за його майбутнє, негативні переживання та спогади, потреба в униканні небезпечних для сина обставин, насторога, тривога; переживання психологічного дискомфорту, повна відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, почуття образи, обурення. В зв`язку з ситуацією, в якій опинилася позивач внаслідок захворювання сина, пов`язаного з проходженням дійсної військової служби та отримання інвалідності позивач пережила та переживає емоційний стрес, який супроводжувався та супроводжується почуттями розгубленості, образи, обурення, тривоги, страху за здоров`я та життя свого сина та своє. Позивач вимушена пристосовуватися до негативних умов існування, порушені актуальні життєві плани, сімейне життя розпалося, зникла можливість побудови та реалізації нових життєвих перспектив, налаштування особистого життя.

При вирішенні даного спору суд керується положеннями ст. 23 ЦК України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Суд також враховує, що Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Крім цього, в п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В результаті захворювання, яке отримав син позивача під час проходження дійсної військової служби та отримання інвалідності, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість їх повноцінного продовження.

У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний суд України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до ч.5 ст. 17 Конституції України Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ст.40 Закону України ,,Про військовий обов`язок і військову службу,, від 25.03.1992 року гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України ,,Про Збройні сили України,, , ,, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та іншими законами. Законом України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей,, встановлено , що у разі , зокрема , інвалідності військовослужбовця строкової служби, яка настала в період проходження служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, такі особи мають право і на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.17 Закону.

Відповідно до ст. 10 закону України ,,Про оборону,, Міністерство оборони забезпечує комплектування Збройних Сил України, інших військових формувань та відповідних правоохоронних органів особовим складом, здійснює разом з міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування заходи щодо підготовки громадян до військової служби, їх призову на військову службу або прийняття на військову службу за контрактом, при мобілізації, звільнення в запас військовослужбовців, які вислужили встановлені строки служби та у разі демобілізації, а також забезпечує їх відповідні права і свободи.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 60 ЦПК України позивачем доведені обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме доведений факт заподіяння шкоди здоров`ю синові позивача, ОСОБА_2 , в період проходження військової служби, що підтверджується протоколом № 319 від 21 квітня 2008 року , відповідно до якого визнано, що захворювання, внаслідок якого ОСОБА_2 став недієздатною особою, так, пов`язано з проходженням військової служби та факт заподіяної моральної шкоди позивачу по справі. Зокрема суд приймає до уваги встановлені в рішенні Нововодолазького районного суду Харківської області від 19 березня 2014 року обставини, а саме, що відповідачем по справі відповідно до Положень ,,Про Міністерство оборони,, належним чином не виконані вимоги ст.11 Закону, відповідно до якого військовослужбовцям повинні бути створені необхідні санітарно-гігієнічні та побутові умови з урахуванням специфіки служби, відповідачі не забезпечили умови перебування на строковій службі, що призвело до психічного розладу, стійкої втрати ним працездатності та інвалідності.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує , ступінь моральних страждань позивача по справі, матері психічно хворого сина, яка на протязі більш ніж п`ятнадцять років щодня переживає душевні страждання, та позбавлена нормального життя.

Надані заперечення відповідача на позовні вимоги суд не приймає до уваги, як такі, що надані особою без належним чином підтверджених повноважень представника відповідача по справі , та такі , що не спростовують законність та обґрунтованість позовних вимог позивача по справі , ОСОБА_1 .

Зважаючи на вищезазначене, суд вважає , що позивачем , завдані матеріальні, моральні , фізичні страждання та негативні явища, що мали місце через незаконні винні дії та бездіяльність відповідача, визначені згідно із законодавством України дещо в завищеному розмірі, тому позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись нормами Конституції України, Законів України ,, Про оборону,, , ,, Про збройні сили України,, , ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей,, , ст. 16, 23. ЦК України, ст. 10,11, 15, 26-31, 57-62, 88, 212- 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 , 29 червня 1959 року, 600000,00 (шістсот тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я сина , ОСОБА_2 .

Стягнути з Міністерства оборони України на користь держави судовий збір в розмірі 6000,00 (шість тисяч) грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області, через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення, шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Покальчук Ю.М.