У х в а л а

іменем україни

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Дем'яносова М.В.,Коротуна В.М.,
Попович О.В.,Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Укреколайн» про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 08 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Укреколайн» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 липня 2014 року відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Укреколайн» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 08 жовтня 2014 року скасовано ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 липня 2014 року в частині відкриття провадження у справі щодо вимог банку до товариства, а позовні матеріали в цій частині направити до того ж суду для повторного вирішення цього питання.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду Житомирської області від 08 жовтня 2014 року і залишення в силі ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 липня 2014 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в частині відкриття провадження у справі щодо вимог банку до товариства, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, а оскільки спір між банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Укреколайн» є спором між юридичними особами, то цей підлягає розгляду у господарському суді і тому позовні матеріали в цій частині необхідно направити до суду першої інстанції для повторного вирішення питання про відкриття провадження.

Проте, вказаний висновок суперечить вимогам закону й матеріалам справи.

Звертаючись до суду із даним позовом публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» вказувало на те, що 25 квітня 2012 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Укреколайн» укладено кредитний договір № 0512 про надання відновлювальної кредитної лінії.

В забезпечення виконання вимог кредитного договору, між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки б/н від 25 квітня 2012 року.

Посилаючись на те, що боржник належним чином не виконує зобов'язання за вказаним кредитним договором, позивач просив суд задовольнити позов та стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_6 та товариства з обмеженою відповідальністю «Укреколайн» суму кредитної заборгованості.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Однак, відповідно до частини 1 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з положеннями статті 107 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 114 цього Кодексу (частина 14 статті 110 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 113 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Крім того, пунктом 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог статей 15-16, частини 2 статті 118 ЦПК України при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

Суд апеляційної інстанції на вказані вимоги законодавства уваги не звернув, не дав належної оцінки доказам і неповно з'ясував дійсні обставини, що стосуються відкриття провадження у справі, чим допустив порушення норм процесуального права.

Натомість, відкриваючи провадження у справі за позовною заявою банку до ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Укреколайн» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції правильно врахував, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки однією зі сторін є фізична особа, а вимоги до відповідачів взаємопов'язані між собою.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, що стосуються відкриття провадження у справі і на які сторони посилались як на підставу своїх вимог.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 08 жовтня 2014 року скасувати, а ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 липня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов
В.М. Коротун
О.В. Попович
С.П. Штелик