У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів - Григоренко М.П., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2014 року в позові відмовлено за пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі представник позивача вказує на незаконність рішення суду першої інстанції, винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи. Вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про пропущення строку звернення із позовом до суду з тих підстав, що за умовами надання банківських послуг, підписаних відповідачем, строк дії платіжної картки, відповідно до положень п.9.12. умов, пролонгується на такий же термін. Отже з умовами та правилами договір автоматично пролонгується, а строк дії картки відповідача продовжується до грудня 2011 року. За таких обставин, вважає, що строк звернення із позовом до суду не пропущено. Покликаючись на це доводить, що відповідач порушив договірні умови щодо повернення кредиту, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню та стягненню з відповідача заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 січня 2008 року між ОСОБА_1 на підставі поданої ним заяви, укладено договір б/н з ЗАТ КБ „Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ „Приватбанк", за яким відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки за умови відсутності наміру сторін щодо припинення договірних зобов'язань.

Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, отриманий кредит не повернув, чим порушив договірні зобов'язання та норми ст.ст.526,527,530,1054 ЦК України, що регулюють дані правовідношення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який відмовляючи у позові обґрунтовано послався на пропущення позивачем строку звернення із позовом до суду виходячи з наступного.

Відповідно до заяви клієнта банку від 12 січня 2008 року та п.2 розділу І Умов і правил надання банківських послуг строк дії карткового ліміту відповідає строку дії картки. При цьому кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Кредит відповідачу видавався на платіжну картку, що є як засіб (п.3.4. умов та правил) для безготівково розрахунку та товари (послуги) та вчинення інших операцій передбачених домовленістю сторін та законодавством України.

Відповідно до заяви відповідача, розділ платіжна картка та п.3.1 та 9.3 умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки зазначається на лицьовій стороні картки (місяць і рік), тобто платіжна картка дійсна до останнього календарного дня указаного місяця вказаного на картці, а за договірними умовами між сторонами її дія закінчилась в січня 2009 року.

Відповідно до п.9.4., 9.6. глави І Умов передбачено, що у разі наявності перевитрат платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається.

Представником позивача не доведено, що відповідач звертався до банку із відповідною заявою про отримання платіжної карти або отримував платіжну картку.

Матеріали справи не свідчать, що відповідач користувався наданим кредитом після січня 2009 року.

Відповідно до ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків встановлених ст.ст.253-255 ЦК України, а початок перебігу цього строку починається з наступного для після відповідної події.

Позовна давність, ст.256 ЦК України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною при розгляді справи судом першої інстанції до ухвалення рішення, є підставою, відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, для відмови у позові.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом, ч.2 ст.258 ЦК України, встановлена спеціальна позовна давність, зокрема річний строк застосовується для стягнення неустойки (штраф, пеня).

За правилами цих норм закону загальна та спеціальна позовна давність починає перебіг з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов'язаннями з визначенням строком виконання позовна давність починається зі спливом строку виконання ч.ч.1,5 ст.261 ЦК України.

Зазначене свідчить, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких, відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З розрахунку наданого представником позивача вбачається, що за договором б/н від 12 січня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ „Приватбанк" та ОСОБА_1, боржник в січня 2008 року використав кошти, що знаходились на платіжній картці, а в подальшому кредитні кошти в повному обсязі не повернув, на час закінчення дії картки, тобто січень 2009 року, за відповідачем рахувалась заборгованість, що у відповідності до умов та правил надання банківських послуг, виключало можливість видачі нової картки для користування кредитом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" відхилити.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді М,П, Григоренко

Н.М. Ковальчук