Справа № 646/3719/15-ц
№ производства 2/646/1010/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2015 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Шелест І.М., за участю секретаря - Біляєвої Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ «ОТП Банк» про захист прав споживача,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ЗАТ «ОТП Банк» про захист прав споживача в обґрунтування якого зазначив, що 14.01.2008 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML . Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався надати на споживчі цілі, а позивач повернути грошові кошти у сумі 90 000,00 доларів США для покупки житла із строком повернення кредиту - 14.01.2036 року.

Позивач вважає, що у діях відповідача є характер обману, проведено нечесну підприємницьку акцію, порушено Закон України «Про захист прав споживачів», та йому стало відомо, що при укладанні договору банком не було дотримано вимог діючого законодавства, а саме: відповідач не надав позивачу інформації про сукупну вартість кредиту; не зазначено річної відсоткової ставки за кредитом, що не відповідає (суперечить) Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач вважає, що кредитний договір не містить застережень щодо предмету договору, а саме договір не містить умов, відносно сторони, на яку покладаються валютні ризики під час виконання зобов'язань, тобто сторони в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Також зазначив, що на момент укладення кредитного договору в іноземній валюті не мав права на здійснення валютних операцій, які придбав від НБУ 05.10.2011 року № 191.

Тому просив суд зобов'язати відповідача провести перерахунок валютного кредиту по договору № ML від 14.01.2008 року у кредит гривневий по курсу на 14.01.2008 року - згідно п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування загальної вартості кредиту затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року - валютні ризики відповідач прийняв на себе.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначила, що вважає позов необґрунтованим, оскільки позивач перед укладенням договорів був ознайомлений із загальними умовами кредитування, погодився на них, наслідком чого, після попереднього ознайомлення позивача із письмовим проектом кредитного договору, стало його укладення. При укладенні кредитного договору позивачу були відомі всі умови кредитного договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили позивача підписати договір на вкрай невигідних для себе умовах. Позивач фактично виконував зобов'язання по кредитному договору, але внаслідок недобросовісного виконання умов кредитного договору по сплаті щомісячного мінімального платежу по погашенню кредиту у позивача виникла заборгованість. Також відповідач зазначив, що до правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем Закон України «Про захист прав споживачів» не застосовується, оскільки між сторонами виникли договірні відносини (його виконання), які перш за все регулюються нормами ЦК України, а не Законом України «Про захист прав споживачів». Тому представник позивача просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ЗАТ «ОТП Банк» про захист прав споживача відмовити у повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що 14.01.2008 року між позивачем ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML . Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався надати на споживчі цілі, а позивач повернути грошові кошти у сумі 90 000 доларів США, із строком повернення кредиту - 14.01.2036 року (а.с. 4-6).

Суд визнає безпідставними доводи позивача щодо укладання договору кредиту з порушенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі.

Отже, з урахуванням викладеного можна зробити висновок, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Статею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено визнання недійсним умов договорів, що обмежують права споживача, є несправедливими, укладеними з порушенням принципу добросовісності, істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Договір укладено письмово, після ознайомлення позичальника з умовами договору (а.с.3-6).

Таким чином, позичальник ОСОБА_1 ознайомлений з умовами кредитного договору під власноручний підпис.

Відповідно до ст. 626 Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 року №435-№ІV договір, в тому числі і підписаний позивачем кредитний договір, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтями 6, 627 ЦКУ передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст.628 ЦКУ.

Відповідно умов кредитного договору підписанням цього договору, позивач свідчив про те, що всі умови кредитного договору йому зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтверджував свою здатність виконувати умови договору. Крім цього, для отримання кредитних коштів позивач мав можливість обрати будь-яку іншу з належною діловою репутацією банківську або кредитну установу, зареєстровану у передбаченому законодавством порядку має відповідні дозволи, ліцензії тощо, але все ж таки звернувся з цього приводу саме до відповідача, що підтверджує усвідомлення позивачем своїх дій при укладенні кредитного договору, та як наслідок відсутність жодних обмежень щодо свободи вибору продукції, волевиявлення тощо.

Про згоду з умовами укладеного кредитного договору свідчить і те, що з моменту укладення договору позивач, в цілому, протягом певного часу належним чином виконував умови кредитного договору, вчасно, в повному обсязі сплачував грошові кошти за користування кредитом та не висловлював дотепер свої письмові заперечення, незгоду з умовами кредитного договору або пропозиції щодо внесення змін до нього.

Згідно ст.1046 ЦКУ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1054 ЦКУ за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами відповідно до ст.629 ЦКУ.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦКУ зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Оцінюючи встановлені у справі обставини, суд вважає, що з умовами про надання споживчого кредиту позивач був ознайомлений до підписання договору. Всі умови, визначені обов'язковими для повідомлення позичальнику згідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», наведені в письмовому договорі кредиту. Договір кредиту містить зазначення суми кредиту, умови надання кредиту, відсоткову ставку за кредитом та інші умови, визначені законодавством. Після підписання договору та одержання примірнику цього договору позивач від кредиту не відмовився, використав кредитні кошти на власні потреби.

Таким чином, позивачем не доведено наявність у кредитному договорі таких обов'язків позичальника чи умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору, які завдають позивачу шкоди та є несправедливими.

Посилання позивача на те, що згідно приписів пункту 3.8. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою правління Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року (Правила) - у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком, для визн ачення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним є обов'язковою підставою для включення до істотних умов кредитного договору, а саме зазначення сторони, на яку покладаються валютні ризики під час виконання зобов'язань є безпідставним.

В зазначеному пункті 3.8. Правил не міститься обов'язку банку включати в істотні умови кредитного договору зазначення сторони, на яку покладаються валютні ризики під час виконання зобов'язань, а лише зазначається про обов'язок Банку у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком, для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Сторони дійшли всіх істотних умов при укладенні кредитного договору, позивачем не надано доказів того, що в порушення ч.1 ст. 638 ЦК України при укладенні договору за заявою позивача між сторонами не було досягнуто згоди про включення до умов договору зазначення сторони, на яку покладаються валютні ризики під час виконання зобов'язань.

Крім того в разі не включення за заявою позивача до умов кредитного договору зазначення сторони, на яку покладаються валютні ризики під час виконання зобов'язань, якби це мало місце, не є підставою для встановлення нікчемності договору, а є підставою для внесення змін до договору відповідно до положень ст. 651 ЦК України.

Обставини вказані позивачем, як на підставу для перерахунку валютного кредиту є необґрунтованим і задоволенню не підлягають.

На підставі зазначеного, керуючись наведеними нормами та ст.ст.8,10,11,60,88, 209, 212-215, 218, 223, 294-296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ЗАТ «ОТП Банк» про захист прав споживача - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова.

Суддя І.М. Шелест