АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/400/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 Нестерук Т. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівБородійчука В. Г. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Малого приватного підприємства "Рапід", третя особа Реєстраційна служба Звенигородського районного управління юстиції, приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання права власності та визнання свідоцтва про право власності недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до МПП "Рапід", третя особа Реєстраційна служба Звенигородського районного управління юстиції, приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання права власності та визнання свідоцтва про право власності недійсним.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в 1996 році її було прийнято до членів будівельного кооперативу ЖБК-5 «Юність» міста Звенигородка. Нею, як членом кооперативу було отримано позику на будівництво багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення арбітражного суду Черкаської області від 04 серпня 2000 року з ЖБК №5 «Юність» стягнуто на користь МП «Рапід» - 201 063, 34 грн.

Ухвалою арбітражного суду Черкаської області від 20 грудня 2000 року змінено спосіб виконання рішення арбітражного суду Черкаської області від 04 серпня 2000 року і звернено стягнення на майно ЖБК №5 «Юність».

Рішенням загальних зборів кооперативу ЖБК №5 «Юність» від 07 вересня 2004 року, вирішено розділити борг перед МПП «Рапід» між членами кооперативу поквартирно та, за участю директору підприємства, погоджено реєстр по сплаті боргу перед МПП «Рапід», який був скріплений підписами сторін.

На виконання зазначених домовленостей МПП «Рапід» звернулось із заявою до ВДВС Звенигородського РУЮ про зменшення вимог у зв'язку із частковим погашенням боргу.

Постановою начальника ВДВС Звенигородського РУЮ від 20 листопада 2004 року, було вирішено провести стягнення залишку боргу за рахунок квартир, до яких квартира №59 не відноситься.

Виконавче провадження було повністю закінчено 01 листопада 2007 року.

Вказувала, що постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 вересня 2012 року, скасовано рішення про визнання за нею права власності на квартиру №59 у зв'язку з тим, що вона на час отримання свідоцтва про право власності не сплатила повністю пайові внески.

Станом на 31 січня 2013 року, вона повністю розрахувалась перед ЖБК-5 «Юність», про що їй було надано виписку із протоколу від 31 січня 2013 року, засвідчену секретарем міської ради міста Звенигородка.

Після повної сплати внесків її представник повторно звертався до Виконкому Звенигородської міської ради Черкаської області з проханням видати їй нове свідоцтво про право власності на вказану квартиру, проте її представнику було повідомлено, що нове свідоцтво ніхто видавати не буде, оскільки не скасоване попереднє і у зв'язку з тим, що новий порядок реєстрації прав власності не передбачає такого порядку як визнання права власності.

Зазначала, що відповідач не визнає за нею право власності стверджуючи, що він є єдиним власником зазначеної квартири.

Свідоцтво про право власності на спірне майно отримане відповідачем повністю неправомірно, оскільки станом на 01 листопада 2007 року усі постанови ВДВС Звенигородського РУЮ в межах виконавчого провадження було скасовано, включаючи постанову про передачу майна стягувачу та акт прийому-передачі. Тобто, не прийнявши майно в межах строків виконавчого провадження, стягувач не має можливості його отримати по документах, які фактично скасовано.

Приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_8 даний факт проігнорувала та видала свідоцтво про право власності на спірну квартиру.

Збільшивши позовні вимоги остаточно просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Скасувати свідоцтво НАВ 043217 видане МПП «Рапід» про право власності на спірну квартиру.

Стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає рішення суду таким, що ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвели до необґрунтованих висновків суду та прийняття незаконного рішення. Суд безпідставно ігнорував наявні в матеріалах справи докази надані позивачем на підтвердження своїх доводів та міркувань, не вірно оцінив і не повно з'ясував суть правовідносин сторін, а тому висновки суду не відповідають обставинам справи.

Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті спору, яким задовольнити позовні вимоги.

Стягнути з відповідача судові витрати.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах ловодів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала суду жодних доказів того, що вона набула право власності на спірне майно відповідно до ст. 384 ЦПК України. Щодо свідоцтва про право власності від 15 липня 2014 року суд зазначив, що документи, які стали підставою для його видачі, ніким не скасовані та є чинними, а нотаріус при видачі свідоцтва діяв у межах компетенції та у порядку визначеному законом.

З такими висновками погоджується і судова колегія виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням арбітражного суду Черкаської області від 04 серпня 2000 року з ЖБК №5 «Юність» м. Звенигородка Черкаської області стягнуто на користь МП «Рапід» - 201 063, 34 грн.

Ухвалою арбітражного суду Черкаської області від 20 грудня 2000 року було змінено спосіб виконання рішення арбітражного суду Черкаської області від 04 серпня 2000 року і звернено стягнення на майно ЖБК № 5 «Юність», що знаходиться по АДРЕСА_1.

Постановою ВДВС від 29 січня 2001 року було накладено арешт на квартири АДРЕСА_1 із забороною на їх відчуження.

В зв'язку з відсутністю грошових коштів у Звенигородського ЖБК-5 «Юність», загальними зборами членів кооперативу було прийняте рішення про виплату існуючого боргу МПП «Рапід» за рахунок особистих коштів членів ЖБК-5 «Юність». Дане рішення було оформлено протоколом загальних зборів Звенигородського ЖБК-5 «Юність» № 331 від 18 серпня 2004 року. За прийняття даного рішення проголосувало 58 членів кооперативу з метою визначення сум грошових зобов'язань перед МП «Рапід» кожного окремого члена ЖБК-5 «Юність» згідно розрахунку бухгалтера, посилаючись на гарантійний лист МПП «Рапід»(а.с.9).

Відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від №541 від 21 листопада 2007 року про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 право власності на спірну квартиру було визнано за ОСОБА_6 на підставі чого їй видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії CAB №146827 від 30 січня 2008 року.

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 вересня 2012 року по справі № 2а-671/2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року, рішення виконкому Звенигородської міської ради Черкаської області від № 541 від 21 листопада 2007 року про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 було скасоване, оскільки ОСОБА_6 не погасила борг перед МП «Рапід». (а.с.15-20, 93-96).

Даною постановою встановлено, що кожному члену кооперативу, який повністю розрахувався видавалися гарантійні листи: гарантійний лист від МП «Рапід» про те, що він не буде мати матеріальних претензій до тих членів кооперативу хто сплатить борг перед підприємством та гарантійний лист ЖБК «Юність» про те, що мешканцю будинку (члену кооперативу), який виконає зобов'язання перед кооперативом відповідно до рішення загальних зборів та правління кооперативу «Юність» гарантується вихід з кооперативу.

Згідно претензії про перерахування основного боргу та штрафних санкцій ОСОБА_6 була повідомлена, що її борг станом на 13 квітня 2005 року становить 4315 грн. 30 коп., а у випадку не оплати боргу негайно її борг збільшиться та надали розрахунковий рахунок, 260024060, МФО 354411, АППБ «Аваль» м. Звенигородка. Код підприємства 14206952, на який необхідно перерахувати кошти (а.с.177).

24 вересня 2008 року МПП «Рапід» направляв на адресу позивачки вимогу №30, в якій зазначено, що станом на 24 вересня 2008 року її борг перед МПП «Рапід» склав 4265 грн. та просили протягом 7 днів з моменту отримання вимоги повністю погасити заборгованість, сплативши на користь МПП «Рапід» вказану суму. Дану вимогу, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_6 отримала 02 жовтня 2008 року (а.с.161-162).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції апелянтом надані квитанції про сплату на розрахунковий рахунок МПП «Рапід» 1050 грн. боргу.

Згідно виписки із протоколу № 1 від 31 січня 2013 року ОСОБА_6 сплатила всі пайові внески ЖБК № 5 «Юність» та повністю розрахувалась з державним кредитом в сумі 4 521 грн. 44 коп. та додані квитанції, де зазначено отримувача коштів ЖБК № 5 «Юність» (а.с.11).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6, виходячи з підстав, передбачених ст. 392 ЦК України, просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Проте, ОСОБА_6 не надано гарантійних листів, які б свідчили про викуп квартири та будь-якого іншого доказу на підтвердження того, що вона погасила борг перед МПП «Рапід» та набула право власності на спірну квартиру.

З аналізу ч. 1 ст. 3 ЦПК України, 1 ст. 15 ЦК України випливає, що правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суду слід установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивач у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником.

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

Часто позови про визнання права власності в порядку ст. 392 ЦК подаються, коли особа не є власником, але бажає ним стати.

З матеріалів справи вбачається, що дійсним власником майна є МПП «Рапід», на підставі свідоцтва про право власності на вказану квартиру від 15 липня 2014 року, зареєстрованим за № 2412, посвідчене приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_9 (а.с.97).

Право власності на вказану квартиру зареєстроване 15 липня 2014 року, що підтверджується відповідним витягом (а.с.98).

Крім того, в судовому засіданні представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7 було зазначено, що ОСОБА_6 необхідно було звертатись до суду з іншими позовними вимогами до учасників даної цивільної справи.

Посилання апелянта на те, що зазначене свідоцтво було отримано неправомірно, оскільки станом на 01 листопада 2007 року всі постанови ВДВС прийняті в межах даного виконавчого провадження скасовані внаслідок закінчення такого виконавчого провадження, не містить свого підтвердження виходячи з наступного.

Згідно ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час проведення прилюдних торгів у 2002 році) якщо передане торговельним організаціям майно не буде продане протягом двох місяців, воно підлягає переоцінці. Державний виконавець переоцінює майно за участю представника торговельної організації у присутності стягувача і боржника чи їх представників. Неявка стягувача або боржника не є підставою для припинення дії державного виконавця з переоцінки майна. Якщо у місячний строк після переоцінки майно не буде продано торговельною організацією, державний виконавець повідомляє про це стягувача і пропонує йому визначитися щодо залишення за собою непроданого майна.

Відповідно до ч. 9 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Згідно копії постанови держвиконавця Євтушенко А.В. від 27 вересня 2002 року та копії акту прийому-передачі описаного й арештованого майна, яке належить ЖБК-5 «Юність» від 27 вересня 2002 року, майно ЖБК № 5 «Юність» розташоване в АДРЕСА_1, у зв'язку із тим, що не було продане на прилюдних торгах 30 липня 2002 року, передане МПП «Рапід» в рахунок погашення боргу. Та зазначено, до дані документи є підставою для подальшого оформлення права власності (а.с.116-117). В додатку до зазначеного акту прийому-передачі від 27 вересня 2002 року, зазначено, що дійсно вартість квартири АДРЕСА_1 в цінах гривня 2001 року становить 16693 грн. з ПДВ 20% в тому числі 2782 грн. 17 коп.(а.с.120).

Відповідно до постанови відділу ДВС Звенигородського РУЮ Черкаської області від 06 травня 200

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що відомості про державну реєстрацію обтяження на квартиру АДРЕСА_1, станом на 16 червня 2014 року, відсутні (а.с.122).

Згідно з п. 6 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Малого приватного підприємства "Рапід", третя особа Реєстраційна служба Звенигородського районного управління юстиції, приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання права власності та визнання свідоцтва про право власності недійсним залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :