Єдиний унікальний номер 725/6055/14-ц
Номер провадження 2/725/1399/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2015 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:

Головуючого судді Войтун О.Б.

при секретарі Слободян В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в інтересах позивача звернувся до суду з вище вказаним позовом.

Посилався на те, що 23 травня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 у сумі 24000 дол. США. Вважає. Що вказаний договір не відповідає чинному законодавству та підлягає визнанню недійсним, оскільки відповідно до п. 7.7 зазначеного договору строк його діє встановлюється з дня його укладання до повного погашення суми кредиту, сплати нарахованих відсотків та/або пені у разі її нарахування, що не відповідає положенням ст.. 252 ЦК України, відповідно до якої строк повинен визначатись роками, місяцями, тижнями, днями, годинами.

На підставі викладеного, посилаючись на норми ЦК України та ГК України, просив визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 від 23.05.2008 року, укладений між позивачем та відповідачем.

Позивач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, від його представника до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, про прийняте рішення просив повідомити письмово, таким чином не заперечував проти винесення заочного рішення по справі.

Справ слухалась у відсутності представника позивача, який будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився та про поважність причин своєї неявки суд не повідомив.

Так, від представника позивача до суду неодноразово надходили клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з значною територіальної віддаленістю проживання представника та місця розгляду справи, а також у зв'язку з зайнятістю у іншому судовому засіданні.

Так, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Разом з тим, суд визнає неповажними причини неявки представника позивача, оскільки відповідно до повідомлень про вручення поштового відправлення, судом в межах строків передбачених ч. 4 ст. 74 ЦПК України, крім того, представником позивач а не надано суду належних та допустимих доказів, які б вказували на його зайнятість в іншому судовому засіданні, призначеному на 18.12.2014 року, 14 год. 30 хв.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 23 травня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 24000 дол. США, а позичальник зобов'язується належним чином використати та повернути банку кредит, а також сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів в порядку і на умовах визначених цим договором (а/с 4).

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається зі змісту ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У відповідності до вимог ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як вбачається зі змісту п. 1.2.1 укладеного між сторонами договору позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 22.03.2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається зі змісту ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 10. 5 спірного договору, строк дії даного договору встановлюється з дня його укладення і до повного погашення суми кредиту, сплати нарахованих відсотків та/або пені у разі її нарахування.

Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Статтею 6 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає право суб'єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК ( 435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК ( 435-15 ) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Судом встановлено, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, будь-яких доказів, які б вказували на недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину норм ст. 203 ЦК України в судовому засіданні не здобуто, в договорі обумовлено термін та строк виконання зобов'язання, з інших підстав позов не заявлявся.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємозв'язку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Згідно ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 3, 6, 202, 203, 215, 252, 509,530,599, 638,1046, 1047, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60,61, 64, 85, 88, 146, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун