У Х В А Л А

23 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів: Парінової І.К.,Хопти С.Ф.,
Ситнік О.М.,Черненко В.А.,
розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування, виділ частки в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою; за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про припинення права на частку в спільному майні,

в с т а н о в и л а:

У січні 2010 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що вона є власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та Ѕ частини 17/50 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_9 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2009 року.

ОСОБА_7 є її сестрою та власником інших частин зазначених будинків.

Просила:

- припинити її право власності на Ѕ частини 17/50 частини будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2, оскільки належна їй частка у будинку є незначною і не може бути виділена у натурі;

- визначити її частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, визнавши за нею 62/100 частини будинку;

- виділити з житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 в натурі її ідеальну частку у розмірі 62/100 частини, що складається з приміщень житлового будинку літ. «А» загальною площею 61 кв. м, житловою площею 38,1 кв. м, а також гаражу літ. «Б» і вбиральні літ. «Е»;

- визнати за нею право власності на 62/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, що складаються з приміщень житлового будинку літ. «А» загальною площею 61 кв. м, житловою 38,1 кв. м, а також гаражу літ. «Б» і вбиральні літ. «Е», що розташовані на земельній ділянці площею 756 кв. м;

- визначити порядок користування земельною ділянкою площею

756 кв. м по АДРЕСА_1;

- визнати за нею право користування земельною ділянкою за вказаною адресою, межі якої визначені у висновку експертного дослідження

від 14 вересня 2010 року.

У листопаді 2012 року ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому зазначала, що вона не може одержати у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину після смерті батька, тому просила визнати за нею право власності на Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9 та визначити порядок користування Ѕ частини земельної ділянки по АДРЕСА_1.

У листопаді 2012 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися до суду із зустрічним позовом, у якому зазначали, що виділення в натурі частки

ОСОБА_6 є неможливим, крім того, будинок по АДРЕСА_2 повністю реконструйований ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а тому вони згодні внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в якості компенсації ОСОБА_6 за її частку. Просили припинити право власності

ОСОБА_6 на 17/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2013 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області

від 02 квітня 2014 року, позов ОСОБА_6 задоволено. Припинено право власності ОСОБА_6 на 17/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2. Визначено ідеальну частку ОСОБА_6 у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 у розмірі 62/100.

Виділено в натурі ідеальну частку ОСОБА_6 у розмірі 62/100 в житловому будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, що складається з приміщень житлового будинку літ. «А» житлової площею 12,8 кв. м, коридору - 4 кв. м, кухні - 7,6 кв. м, кухні - 7 кв. м, санвузла - 4,3 кв. м, житловою площею 25,3 кв. м, загальною площею 61 кв. м, житловою площею 38,1 кв. м, а також гаражу літ. «Б» і вбиральні літ. «Е».

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 62/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, що складаються з приміщень житлового будинку літ. «А» житловою площею 12,8 кв. м, коридору - 4 кв. м, кухні - 7,6 кв. м, кухні -7 кв. м, санвузла - 4,3 кв. м, житловою площею 25,3 кв. м, загальною площею 61 кв. м, житловою 38,1 кв. м, а також гаражу літ. «Б» і вбиральні літ. «Е», що розташовані на земельній ділянці площею 756 кв. м.

Визначено порядок користування земельною ділянкою площею

756 кв. м по АДРЕСА_1, шляхом визнання за ОСОБА_6 права користування земельною ділянкою площею 501,8 кв. м по АДРЕСА_1, межі якої визначаються у експертному висновку від 14 вересня 2010 року № 069/2010 наступним чином: від точки 1 по прямій лінії на відстані 7,5 м до точки 2; з наступним поворотом ліворуч по прямій ліній по зовнішній стіні житлового будинку літ. «А» на відстані 0,2 м до точки 3; з наступним поворотом праворуч по прямій лінії по внутрішній стіні житлового будинку літ «А», що розділяє приміщення № 1-2 житловою площею 15,5 кв. м, яке пропонується виділити ОСОБА_7 від приміщення № 1-1 житловою площею 12,8 кв. м, яке пропонується виділити співвласниці ОСОБА_6 на відстані 4,35 м до точки 4; з наступним поворотом праворуч по прямій лінії по внутрішній стіні житлового будинку літ. «А», що розділяє приміщення № 1-10 коридор площею 3,7 кв. м, яке пропонується виділити ОСОБА_7 від приміщення № 1-1 житлова площею 12,8 кв. м, яке пропонується виділити співвласниці ОСОБА_6 на відстані 3,85 м від точки 5; наступним поворотом ліворуч по прямій лінії по внутрішній стіні житлового будинку літ. «А», яке розділяє приміщення: № 1-4 житлова площею 7,7 кв. м і № 1-10 коридор площею 3,7 кв. м, які пропонується виділити ОСОБА_7 від приміщення № 1-9 житлова площею 25,3 кв. м, яке пропонується виділити співвласниці ОСОБА_6 з наступним направленням прямій лінії на відстані 5,03 м до точки 6; з наступним поворотом праворуч по прямій лінії на відстані 0,5 м до точки 7; з наступним поворотом ліворуч по прямій лінії на відстані 10,96 м до точки 8; з наступним поворотом ліворуч по прямій лінії на відстані 11,38 м до точки 9; з наступним поворотом праворуч по прямій лінії по межі огорожі з суміжним землекористувачем на відстані 17,24 м до точки 10; з наступним поворотом праворуч по прямій лінії по межі огорожі з суміжним землекористувачем на відстані 17,20 м до точки 11; з наступним поворотом праворуч по прямій лінії по межі огорожі з суміжним землекористувачем на відстані 45,30 м до точки 12; з наступним поворотом праворуч по прямій лінії по межі загороджувальної огорожі з боку АДРЕСА_1 на відстані 9,85 м до первісної точки відліку - точки 1. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволено. Рішення Київського районного суду м. Одеси

від 01 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області

від 02 квітня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме ст. ст. 364, 365, 367 ЦК України.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявниця наводить:

- ухвалу колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 лютого 2010 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності; за зустрічним позовом про поділ майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

У п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» (даної - Постанова) роз'яснено, що постановлення касаційною інстанцією ухвали про скасування рішення судів нижчих інстанцій із передачею справи на новий розгляд не означає остаточного вирішення спору у справі й застосування норм матеріального права для вирішення спору по суті, тому ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року не може бути предметом перегляду в порядку, передбаченому главою 3 розділу V ЦПК України.

Згідно із п. 6 Постанови під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Колегія суддів не вбачає неоднакове застосування судами касаційних інстанцій одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, оскільки обставини справ не є подібними.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року слід відмовити.

Керуючись статтями 354, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування, виділ частки в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою; за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про припинення права на частку в спільному майні, за заявою ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 17 вересня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник
Судді: І.К. Парінова
О.М. Ситнік
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко