Номер провадження 2-о/754/197/15
Справа № 754/6651/15-ц
У Х В А Л А

30.04.2015 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Лісовська О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць Олена Ярославівна, про встановлення факту неправильності запису у правовстановлюючому документі, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту неправильності запису у правовстановлюючому документі, мотивуючи свої вимоги тим, що у тексті заповіту, складеного на ім"я ОСОБА_3, допущено помилку, оскільки невірно вказано номер будинку та номер квартири, яку заповідав ОСОБА_4.

Частиною 1 статті 256 ЦПК України визначено перелік фактів, що можуть бути встановлені судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 6 статті 1254 ЦК України визначено, що скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто.

Як вбачається з матеріалів, долучених до позову, заповіт від імені ОСОБА_4 був складений у 2002 році, сам заповідач помер у 2014 року, однак у зазначений період будь-які зміни до заповіту останнім не вносились.

Відповідно до вимог ст.. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснено після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст.. 213 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 213 ЦК України, якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм діючого законодавства не вбачається, що встановлення факту неправильності запису у заповіті та його тлумачення є вимогою, яка підлягає розгляду в порядку окремого провадження як встановлення факту, що має юридичне значення.

Встановлення такого факту, як факт неправильності запису у заповіті, діючим законодавством не передбачено.

Відповідно до абзацу 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту повязане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Оскільки з заяви ОСОБА_1 фактично вбачається спір про право, суддя вважає, що підстав для розгляду даної заяви в порядку окремого провадження немає.

Згідно із ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суддя приходить до висновку, що судом повинно бути відмовлено у відкритті провадження по заяві ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст. 234, 256 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження по заяві ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць Олена Ярославівна, про встановлення факту неправильності запису у правовстановлюючому документі.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом п"яти днів з дня проголошення.

Суддя: