Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/984/15-ц головуючий у 1-й інстанції Жупанова І.Б.
Провадження № 22ц/778/3053/15 Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Трофимової Д.А.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про повернення безпідставно набутого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про повернення безпідставно набутого майна.

В обґрунтування позову зазначив, що 22.10.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк" був укладений договір про відкриття поточного карткового рахунку, відповідно до умов якого відповідач відкрив позивачу картковий рахунок № НОМЕР_1 та здійснює його розрахунково-касове обслуговування.

29.10.2014 року з рахунку позивача банком в односторонньому порядку було списано 5 632,71 грн..

На неодноразові звернення позивача до відповідача з вимогою надати пояснення щодо безпідставного списання коштів з його рахунку, відповідач надав відповідь листом вих. № 20.1.0.0.0/7-20141105/2099 від 11.11.2014 року та листом вих.№ 20.1.0.0.0/7-20141107/1402 від 13.11.2014 року, згідно яких кошти позивача з карткового рахунку № НОМЕР_1 були списані в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № zpI0r0423 82161 від 01.04.2003 року.

Однак позивач вважає, що дії відповідача є незаконними з огляду на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2014 року, яке було залишене в силі судами вищих інстанцій, у позові ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено у зв'язку із пропуском строків позовної давності, але, незважаючи на відмову судів усіх інстанцій у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідач самовільно без згоди позивача списав кошти з його рахунку.

Крім того, станом на 02.02.2015 року за користування коштами відповідач зобов'язаний сплатити проценти на користь позивача у розмірі облікової ставки НБУ, яка з 29.10.2014 року по 13.11.2014 року становила 12,5 %, що складає 28,93 грн., з 13.11.2014 року по 02.02.2015 року становить 14 %, що складає 174,99 грн., а разом 203, 92 грн.

Крім того, неправомірними діями відповідача позивачу також було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 грн..

Кошти, які були самовільно зняті відповідачем, були взяті в позику позивачем, який є інвалідом II групи, були призначені для оплати консультацій та необхідного лікування у ДУ "Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова НАМ України". Через неправомірні дії відповідача позивач досі не може пройти обстеження та пройти лікування.

Відсутність необхідного лікування стало причиною погіршення загального стану здоров'я позивача, оскільки він має проблеми із серцево-судинною системою та потребує систематичної лікарської допомоги.

Все це змусило позивача докласти додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з зазначеним позивач просив суд стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 5632,71 грн., проценти за користування безпідставно набутими коштами у розмірі 203,92 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн..

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20 березня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

На зазначене рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 22.10.2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено Договір про надання банківських послуг, який складається з заяви, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів, які викладені на офіційному сайті банку у мережі інтернет. За умовами зазначеного договору відповідачу видана платіжна картка (дебетно-кредитна) "GOLD".

Відповідно до укладеного кредитного договору № zpI0r042382161 від 01.04.2003 року, банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 4365, 00 грн. на термін 12 місяців по 01.04.2004 року включно, в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів, комісійної винагороди, в обумовлені даним договором терміни.

Зі свого боку банк виконав свої зобов'язання, надавши обумовлену договором суму кредиту позивачеві, що не заперечене позивачем у судовому засіданні.

Позивач свої зобов'язання за договором не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість станом на 18.01.2012 року у сумі 47 303,41 гривня. (а.с.76)

За умовами кредитного договору між позивачем та відповідачем № zpIOr042382161 від 1.04.2003 року п. 2.2.4 позивач, як позичальник за договором, доручив Банку, а Банк відповідно до п. 2.3.4 має право списувати грошові кошти з усіх поточних рахунків позивача у валюті кредиту, при наявності на них необхідної суми грошових коштів, які не надаються в кредит, в межах сум, що підлягають сплаті Банку за цим договором при настанні термінів платежів (договірне списання).

У зв'язку із чим, банком в односторонньому порядку було списано з рахунку позивача кошти у розмірі 5 632,71 грн., відкритого 22.10.2014 року на підставі укладеного Договору про надання банківських послуг між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_2 і зараховані на особовий транзитний рахунок для зарахування коштів, які були направлені на погашення заборгованості за договором № zpI0r042382161 від 01.04.2003 року.

За прибутковими касовими ордерами в графі "призначення платежу" є посилання на один номер кредитного договору - zpI0r042382161 від 01.04.2003 р.. Між тим зарахування платежів було здійснено за різними кредитними рахунками, один з яких (останні цифри 55800016) в сумі 874,89 грн., що відображена в розрахунку заборгованості. (а.с.76) Сума 764,14, що зарахована на цей рахунок, не відображена в розрахунку заборгованості, як така, що надійшла на погашення боргу саме за цим договором. А, оскільки у позивача одночасно було укладено декілька кредитних договорів, кошти спрямовувались на погашення боргів за іншими договорами, в тому числі і за № zpI0r042382561 від 21.04.2003р., з вказаним в ньому номером транзитного рахунку з останніми цифрами 55800017, куди й були зараховані 764,14 грн.

За витягом з основної карти ОСОБА_2 за період з 01.01.2002 по 01.02.2015, витягом з 01.04.2003 р. по 02.03.2015 з рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_2, розрахунком заборгованості за договором № zpI0r042382161 від 01.04.2003 року станом на 04.03.2015 р., стягнута сума не перевищує загальну суму боргу на час списання коштів.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2 суд першої інстанції прийшов до висновку, що дії відповідача по списанню грошових коштів з рахунку позивача, що має невиконані зобов'язання перед Банком, здійсненні в межах договору, не суперечать закону, не порушують права позивача, внаслідок чого вимоги позивача про повернення йому грошових коштів є безпідставною, як і пов'язана з нею вимога про відшкодування моральної шкоди.

Згідно до вимог ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом

За п. 2.2.4 Кредитного договору , укладеного між сторонами позичальник доручив Банку, а Банк відповідно до п. 2.3.4 має право списувати грошові кошти з усіх поточних рахунків позивача у валюті кредиту, при наявності на них необхідної суми грошових коштів, які не надаються в кредит, в межах сум, що підлягають сплаті Банку за цим договором при настанні термінів платежів (договірне списання).

За доводами апеляційної скарги банк не мав право стягувати гроші, оскільки пропустив строк позовної давності.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач згідно умов договору, на які він погодився, надав банку право списувати кошти з його рахунків при настанні строків платежів, що і здійснювалось банком у межах сум заборгованості та з дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема ч. 2 ст. 1071 ЦК України.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Виходячи з поняття позовної давності, що міститься в ст. 256 ЦК України, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушене, може вимагати примусового захисту свого цивільного права шляхом подання позовної заяви в суд, тобто - судового захисту.

За положеннями глави 3 ЦК України, судовий захист права не є єдиним можливим способом захисту цивільного права. Відповідно до ст. 19 ЦК України особа має право і на самозахист свого права у обраний самою особою спосіб, що передбачений договором або законом.

Доводи апеляційної скарги позивача, як на підставу вважати дії банку неправомірними, на вчинення банком дій за межами строку позовної давності є неспроможними, виходячи з того, що зобов'язання за кредитним договором відповідно до вимог ст.ст. 598-601 ЦК України не припинилося, а тому за правилами ст. 19 ЦК України особа може здійснювати свої права шляхом самозахисту відповідно до умов договору.

Колегія судів погоджується із висновком суду першої інстанції, проте, що рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2014 року, яким було в зв'язку з пропуском строку позовної давності відмовлено в позові Банку до ОСОБА_2 не є преюдиційним, оскільки воно стосується інших правовідносин за іншим кредитним договором № zpI0r042382561 від 21.04.2003 року.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив, вірно застосував норми матеріального права та порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи при розгляді апеляційної скарги не виявлено.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20 березня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді