Справа № 146/608/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"02" червня 2015 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого -судді Пилипчука О.В.,

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Томашполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 2,0303 га, яка розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 28 лютого 2003 року Томашпільської районною державною адміністрацією на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 6 лютого 2003 року № 51, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2), на майновий пай пайового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства корпорація «Липівка» СТОВ «Липівка» с.Липівка в розмірі 6980 (свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_3, виданий 22 грудня 2001 року Липівською сільською радою Томашпільського району Вінницької області, які належали ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області, а також майнове право на земельну ділянку розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності корпорації «Липівка», (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4, виданий 26 серпня 1997 року Томашпільської районною державною адміністрацією на підставі рішення Томашпільської районної державної адміністрації від 30 липня 1997 року № 159), яка належала ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області.

Даний позов ОСОБА_1 обґрунтувала наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Липівка померла ОСОБА_2 після її смерті залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 2,0303 га, яка розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 28 лютого 2003 року Томашпільської районною державною адміністрацією на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 6 лютого 2003 року № 51, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2), майнового паю пайового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства корпорація «Липівка» СТОВ «Липівка» с.Липівка в розмірі 6980 (свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_3, виданий 22 грудня 2001 року Липівською сільською радою Томашпільського району Вінницької області, які належали ОСОБА_2, а також земельної ділянки розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4, виданий 26 серпня 1997 року Томашпільської районною державною адміністрацією на підставі рішення Томашпільської районної державної адміністрації від 30 липня 1997 року № 159), яка належала ОСОБА_3

ОСОБА_4 являлася матір'ю ОСОБА_2 Вказану земельну ділянку ОСОБА_2 прийняла у спадщину, але не встигла оформити її належним чином у зв'язку із смертю.

ОСОБА_1 вказує, що він є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2, так як постійно проживав разом із нею і на даний час проживає в житловому будинку спадкодавця. Інші спадкоємці спадщину не прийняли та на неї не претендують.

В травні 2015 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтво про право власності на спадщину за законом на вказане майно, однак нотаріусом йому було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити.

Представник Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак голова Липівської сільської ради надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника сільської ради. Позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення.

Суд, розглянувши заяви сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку.

Відповідно ч.2 ст. 185 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ст.60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

У відповідності до вимог частини першої ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами, доказуванню не підлягають.

Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2

Згідно довідки Липівської сільської ради № 192 від 26.03.2015 року, після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки відповідно державного акту серії НОМЕР_1 та майнового паю відповідно майнового сертифікату серії НОМЕР_5. після смерті ОСОБА_2 спадкоємцями залишилися ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_1 на протязі шести місяців спадщину прийняв.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як убачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 як спадкоємець майна спадкодавця ОСОБА_2 за законом, звертався до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу.

Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що ОСОБА_1 прийняв спадщину, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 єдиний спадкоємець за законом, який прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2 Тобто позивач набув права та обов'язки спадкодавця, тобто спадщина після смерті останньої належить позивачеві, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно, право власності на яке за ОСОБА_1 має бути визнано.

Окрім того, як вбачається із позовних вимог ОСОБА_1, останній просить визнати за ним майнове право на земельну ділянку розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4, виданий 26 серпня 1997 року Томашпільської районною державною адміністрацією на підставі рішення Томашпільської районної державної адміністрації від 30 липня 1997 року № 159), яка належала ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області.

Як вбачається із свідоцтва паро народження ОСОБА_2, ОСОБА_4 являлася її матір'ю.

Згідно довідки Липівської сільської ради № 308 від 20.05.2015 року, ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3, але не оформила спадщину в зв'язку зі смертю.

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в день смерті спадкодавця ОСОБА_3 В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини -це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Липівка Томашпільського району померла ОСОБА_4. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме земельна частка (пай), розташована на території Липівської сільської ради.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку.

Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 02.10.2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай)».

Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Маючи земельну частку (пай), її власник може вимагати виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею державного акту на право власності на землю (свідоцтва про право власності на земельну ділянку). Для виділення земельної частки (паю) в натурі потрібно, щоб її власник виявив таке бажання шляхом подання до відповідної ради заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 померла, не подавши заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі, а тому і не отримала державний акт на право власності на земельну ділянку.

Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_3 підтверджує право її доньки ОСОБА_2 на земельну частку (пай) розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарів, у землі, яка перебувала у колективній власності корпорації «Липівка», яке їй перейшло у спадок від її матері.

Отже, за наявності сертифіката на право на земельну частку, виданого на ім'я ОСОБА_9, спадкоємці успадковують право на цю земельну ділянку, що є передумовою для оформлення ними в подальшому права власності на цю земельну ділянку і отримання відповідних документів про право власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Закон не вимагає від спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, оскільки така умова прийняття спадщини прямо визначена у законі лише для спадкоємця, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем.

Так, закон не зобов'язує спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, подати заяву про прийняття спадщини, оскільки умовою прийняття ним спадщини є лише відсутність відмови від неї. Тобто, якщо протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця (ст.1220 ЦК України) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не заявив про відмову від спадщини, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву (ст. 1296-1298 ЦК України).

Отже, ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину після своєї матері ОСОБА_3, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Липівської сільської ради.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ст. 1272 ЦК України передбачає, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Пленум Верховного Суду України у Постанові № 7 від 30.05.2008р. роз'яснив, що особа яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої ст. 1272 ЦК.

За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України підтвердженням факту прийняття спадщини спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, є подання до нотаріальної контори в установлений ч. 1 ст. 1270 вказаного Кодексу шестимісячний строк заяви про її прийняття. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Порядок оформлення права на спадщину встановлено гл. 89 цього Кодексу.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Верховний Суд звернув також увагу на те, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оскільки спадкоємець за законом ОСОБА_2 померла після відкриття спадщини своєї матері ОСОБА_3 і не встигла її прийняти, право на прийняття належної їй частки спадщини переходить до її спадкоємців по спадковій трансмісії, а саме до її сина ОСОБА_1

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 після смерті своєї матері ОСОБА_2 у встановлений законом строк прийняв спадщину, однак при звернені до державної нотаріальної контори йому було відмовлено у оформленні спадщини із-за відсутності правовстановлюючого документу.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 єдиний спадкоємець за законом після смерті своєї матері ОСОБА_2 Тобто позивач набув права та обов'язки спадкодавця, тобто спадщина після смерті останньої належить йому, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно, майнове право на яке за ОСОБА_1 має бути визнано.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, ч. 1, 2 ст.ст. 1261-1276 ЦК України, статтями 15, 57-62, 64, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» суд, статтями 15, 57-62, 64, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 2,0303 га, яка розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 28 лютого 2003 року Томашпільської районною державною адміністрацією на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 6 лютого 2003 року № 51, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2), на майновий пай пайового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства корпорація «Липівка» СТОВ «Липівка» с.Липівка в розмірі 6980 (свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_3, виданий 22 грудня 2001 року Липівською сільською радою Томашпільського району Вінницької області, які належали ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області, а також майнове право на земельну ділянку розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності корпорації «Липівка», (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4, виданий 26 серпня 1997 року Томашпільської районною державною адміністрацією на підставі рішення Томашпільської районної державної адміністрації від 30 липня 1997 року № 159), яка належала ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. В. Пилипчук