АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5762/15 Справа № 207/5885/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

6 липня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі:ОСОБА_2,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2014 року представник позивача- Пилипчук ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою в інтересах і ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, у якій просив поділити спільне майно подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача в рахунок 1/2 частини майна подружжя трактора колісного марки Т-40М реєстраційний номер АА29821 (дата реєстрації 18 жовтня 2005 р.) грошову компенсацію в розмірі 500,00 дол. США, що за курсом НБУ 14,47 грн. за дол. США станом на 09 листопада 2014 року складає 7235,50 грн., судові витрати у розмірі 243,60 грн. та 2000,00 грн. витрати на правову допомогу/юридичні послуги, оскільки з 3 грудня 2004 року позивач знаходилася у шлюбі з ОСОБА_3, від шлюбу не мають спільних дітей, шлюб розірвано рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 листопада 2011 року, яке набрало законної сили 25 листопада 2011 року.

В період шлюбу був придбаний трактор колісний марки Т-40М реєстраційний номер АА29821 (дата реєстрації 18 жовтня 2005 р.), добровільно відповідач не погоджувався поділити вказане майно.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в рахунок 1/2 частини майна подружжя трактора колісного марки Т-40М реєстраційний номер АА29821 (дата реєстрації 18.10.2005 р.) грошову компенсацію в розмірі 500,00 дол. США, що за курсом НБУ 14,47 грн. за дол. США станом на 09 листопада 2014 року складає 7235,50 грн., судові витрати у розмірі 243,60 грн., 121,80 грн. та 2000,00 грн. - витрати на правову допомогу/юридичні послуги.

В скарзі апелянт посилається на неповне дослідження судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити ухвалу, якою залишити без розгляду позовну заяву та стягнути з ОСОБА_4 на його користь судові витрати.

У запереченні на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду І інстанції - без змін(а.с.109-113).

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області від 15 листопада 2011 року по цивільній справі № 2-2246/2011 за позовом ОСОБА_4 до відповідача, яке набрало чинності 25 листопада 2011 року, шлюб, зареєстрований 3 грудня 2004 року, актовий запис № 223, у Баглійському відділі РАЦС м. Дніпродзержинська, між ОСОБА_3 Кузмічем та ОСОБА_4, які не мають неповнолітніх дітей від шлюбу, розірвано.

В період шлюбу сторони придбали трактор колісний марки Т-40М, реєстраційний номер АА29821 (дата реєстрації 18 жовтня 2005 року) вартістю 1000,00 дол. США, що за курсом НБУ 14,47 грн. за дол. США станом на 09 листопада 2014 р. складає 14471,00 грн.

Частиною 1 ст. 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 72 СК України передбачено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність (обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Згідно вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стосовно розподілу спільного майна- трактору колісного марки Т-40М, реєстраційний номер АА29821 (дата реєстрації 18.10.2005 р.), сторони згоди не дійшли.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Вирішити мирним шляхом питання про розподіл спільного майна, набутого подружжям за час шлюбу , а саме -трактору колісного марки Т-40М реєстраційний номер АА29821 (дата реєстрації 18 жовтня 2005 року) про сплату позивачу грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості спірного майна) сторонам врегулювати не вдалося.

На даний час відповідач користується і володіє вказаним спірним спільним майном та використовує його в своїх особистих потребах.

Частина 1 ст. 69 СК України передбачає право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, транспортний засіб та таке інше допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про розділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі суди повинні застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Позивач зазначила в позовній заяві, що на час подання позову середня ринкова вартість спільного майна трактору колісного марки Т-40М, реєстраційний номер АА29821 (дата реєстрації 18 жовтня 2005 року) складає 1000,00 дол. США 14471,00 грн. по курсу НБУ 14,47 грн. за дол. США станом на 09 листопада 2014 року.

Згідно Звіту про оцінку майна № РВ-150113-002 від 13 січня 2015 pоку, наданого відповідачем, вартість трактору колісного марки Т-40 М реєстраційний номер АА29821 (дата реєстрації 18 жовтня 2005 р.) складає 13930,00 грн.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартості ? частини спірного майна трактору, стягнувши з відповідача на користь позивача 7235 грн.50 коп.

Рішення суду в цій частині відповідає вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, встановленим обставинам і матеріалам справи.

Але в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн. оскаржуване рішення суду є незаконним і підлягає скасуванню, враховуючи наступне.

Посилаючись на вимоги ст.ст.79,88 ЦПК України, суд стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Із таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки матеріали справи на а. с. 18 містять довіреність представника позивача - ОСОБА_4- ОСОБА_6 бути її представником в суді, а не адвокатом, до справи долучений доказ понесення витрат на правову допомогу про сплату 2000 грн. не адвоката, а підприємця ОСОБА_7, який участі у справі не приймав (а.с.61), свідоцтво про адвокатську діяльність у справі відсутнє.

У п. 47 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі - Постанова пленуму) роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 42, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Згідно зі ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Тому при вирішенні питання про компенсацію витрат на правову допомогу суду необхідно було врахувати вказані вимоги Закону.

Однак в справі відсутній відповідний розрахунок.

Судом першої інстанції порушено вимоги цивільного процесуального закону, неправильно застосовано норми матеріального права, тому рішення суду у частині вирішення питання про розподіл судових витрат за надання правової допомоги підлягає скасованню і в цій частині позовних вимог позивачу необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач пропустила 3-річний строк позовної давності є необгрунтованими, оскільки шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 листопада 2011 року, яке набрало чинності 25 листопада 2011 року, строк позовної давності закінчився 25 листопада 2014 p., а позовна заява подана до суду 12 листопада 2014 p.( том 1, а.с.1) в межах строку позовної давності.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що сторони начебто вже розподілили все майно у квітні 2011 р. є безпідставним.

Доказів, що все спільне майно розподілено ще у квітні 2011 p., відповідачем суду не надано.

В запереченнях на позов відповідач сам вказує, що вирішити питання про розподіл плуга, культиватора, трактору та компресору він не міг без вирішення питання розподілу трактору колісного марки Т-40М реєстраційний номер АА29821.

Доказів того, що трактор колісний марки Т-40М реєстраційний номер АА29821 був у неробочому стані, тому питання щодо його розподілу було не можливим, відповідачем також не надано.

В судовому засіданні першої інстанції відповідач пояснив, що використовував його постійно за призначенням лише купуючи необхідні деталі в разі їх поломки чи зносу.

Посилання відповідача на те, що спірний трактор був придбаний за 3000 грн. необґрунтоване, оскільки належних доказів цьому відповідач суду не надав.

Доводи відповідача про те, що у 2012-2013 p.p. ним були понесені особисті грошові кошти на ремонт спірного трактору не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови у задоволенні вимог позивача, оскільки відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, якими передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідач належних та допустимих доказів цьому суду не надав.

Інші доводи скарги не впливають на правильність ухваленого рішення суду, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя- скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 2000 гр. і відмовити у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: ОСОБА_8

ОСОБА_9