Дата документу 14.12.2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2015 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Колодіної Л.В.,

при секретарі - Арифовій Л.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Мелітопольського міськрайонного нотаріального округу ОСОБА_3, Мелітопольський міський відділ Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про визнання недійсним правочину,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним правочину.

Уточнюючи свої позовні вимоги позивачка вказує, що 29 березня 2010 року помер її батько - ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 600,14 кв.м., розташованої за адресою: м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1. З 22.06.2000 року вказана земельна ділянка є власністю ОСОБА_4 згідно Державного акту на право власності. З 10.11.2006 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного з ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу ОСОБА_3. 20.11.2012 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку з моменту укладення договору купівлі-продажу будинку від 10.11.2006 року. Позивачка вказує, що таким рішенням суд незаконно уклав правочин стосовно земельної ділянки між ОСОБА_4, померлого 29.03.2010 року і ОСОБА_2, тобто під час винесення рішення ОСОБА_4 не був присутнім у судовому засіданні, так як помер. Таким чином, правочин, укладений судом 20 листопада 2012 року з померлим ОСОБА_4 є недійсним.

В судовому засіданні позивачка наполягала на заявлених вимогах та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка позов не визнала та пояснила, що 10.11.2006 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку по вул. Бердянській, 1 в м. Мелітополі, де ОСОБА_4 повідомив про те, що земельна ділянка не приватизована, а тому ОСОБА_2 має можливість приватизувати її в будь-який момент. Договір купівлі-продажу від 10.11.2006 року був посвідчений приватний нотаріусом ОСОБА_5. Але про те, що земельна ділянка приватизована ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 05.05.2001 року, їй стало відомо вже в 2007 році. 29.03.2010 року ОСОБА_4 помер. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012 року про визнання недійсним договору дарування від 25.10.2007 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено. При цьому ОСОБА_4 відмовився від свого права власності, а державний акт від 05.06.2007 року фактично втратив свою силу після укладення договору дарування. Вказане рішення було переглянуто апеляційним судом Запорізької області, де ухвалою від 28.03.2013 року - залишено без змін. Тому відповідачка вважає, що вимоги позивачки є безпідставними, а рішення суду від 20.11.2012 року є обґрунтованим і не може бути переглянуто в даному процесі.

Від третьої особи приватного нотаріусу Мелітопольського міськрайонного нотаріального округу ОСОБА_3 до суду надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, в задоволенні позову просить відмовити.

Представник третьої особи Мелітопольського міського відділу Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах»в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухав думку сторін, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 05.06.2007 року, ОСОБА_4, який помер 29.03.2010 року, належала земельна ділянка площею 600,14 кв.м., яка розташована за адресою: м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1.

З 10 листопада 2006 року житловий будинок по вул. Бердянській, 1 в м. Мелітополі належить ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу будинку від 10.11.2006 року.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 20 листопада 2012 року було визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок № 1 по вул.Бердянській у м.Мелітополі, з моменту укладання договору купівлі-продажу будинку, тобто від 10.11.2006 року.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2013 року вищевказане рішення залишено без змін.

ОСОБА_6 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.08.2013 року, ОСОБА_2 належить земельна ділянка за адресою: м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, підстава виникнення: рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012 року.

Відповідно до п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

ОСОБА_6 ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

ОСОБА_6 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

ОСОБА_6 ч.2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

ОСОБА_6 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_6 ч.1 та ч.2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_6 до ч.1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності є непорушним.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вимоги позивачки про те, що рішенням суду був незаконно укладений правочин стосовно земельної ділянки між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 суд не може вважати законними, оскільки саме рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012 року є законним та обгрунтованим, т.я. набрало чинності. Крім того, рішення суду не є правочином, оскільки ст.202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України «Судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України». Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є «обовязковість рішень суду».

Аналізуючи вищевикладені обставини та вимоги діючого Законодавства України, суд приходить до висновку про необхідність у відмові в позовних вимогах ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним.

Керуючись ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.ст. 16, 202, 346, 377, 378, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1225, 1261, 1269, 1270 ЦК України, ст..120 ЗК України, ст. ст. 3, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Мелітопольського міськрайонного нотаріального округу ОСОБА_3, Мелітопольський міський відділ Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про визнання недійсним правочину відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.В. Колодіна