Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 300/294/15-ц

Провадження № 2/300/149/2015

28.05.2015 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Вотьканича В.А., за участю секретаря судового засідання Іванової Н.Я., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, установив:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позов тим, що 02.03.1995 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Воловецької районної ради Закарпатської області, про що зроблено актовий запис за №10.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідач отримав у спадщину житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами в АДРЕСА_1. Позивач покликається на те, що за час шлюбу сторони реконструювали будинок, а тому вважає, що він став спільною власністю, і просить визнати житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами за АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, здійснити поділ спільного майна подружжя в рівних частках та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, покладаючись на обставини викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він отримав спірний житловий будинок в спадщину за померлою мамою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Всі роботи з покращення будинку після смерті матері він проводив за рахунок будівельних матеріалів, які були придбані ним, його братом ОСОБА_5, про що надав підтверджуючі документи (копії накладних, наказів на відпуск матеріалів). Просив у позові відмовити повністю.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.09.2008 року відповідач ОСОБА_2 отримав у спадщину житловий будинок з надвірними спорудами за номером АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_2 є власником домоволодіння в АДРЕСА_1, Воловецького району Закарпатської області, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п.2 ч.1 статті 57 Сімейного кодексу України (далі - СК України) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. У відповідності з ч.1 статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На підтвердження позовних вимог щодо збільшення вартості житлового будинку представник покликався на те, що на час видачі свідоцтва про права на спадщину вартість житлового будинку становила 18 026 гривень.

До позовної заяви представник позивачки додав висновок про вартість майна, від 29.12.2014 р., виготовлений на замовлення позивачки, згідно з яким вартість житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами становить 78 500 гривень (а.с 8).

Оцінивши наданий документ суд виходить з того, що за період з 16.09.2008 року, коли був виготовлений будівельний паспорт на будинок відповідача, до 29.12.2014 року пройшло більше шести років і вартість майна збільшилася у зв'язку зі значним подорожчання будівельних матеріалів.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що оцінка майна проводилася у відсутності та без згоди власника житлового будинку, що є грубим втручанням у здійснення ним права власності, а тому суд визнав висновок про вартість майна неналежним доказом у справі.

Вирішуючи справу суд визнав, що позивач не надала суду доказів того, що житловий будинок, який є власністю відповідача, істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат позивачки.

При цьому суд бере до уваги, що позов між позивачкою та відповідачем було розірвано на підставі рішення Воловецького районного суду від 24.02.2015 року.

У судовому засіданні відповідач підтвердив, що шлюб фактично розпався більше п'яти років тому, коли позивач виїхала на роботу за кордон, і з того часу в житловому будинку не проживає.

Враховуючи, що позивачем та її представником не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактичних обставин, на які вони посилаються як на підставу позовних вимог, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, у зв'язку з чим, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись статтями 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити повністю.

Рішення набирає чинності по закінченні строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Воловецький районний суд.

Головуючий В.А. Вотьканич