АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/892/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого - судді Фанди В.П.,

суддів : Спірідонової Т.В., Купельського А.В.,

при секретарі : Дорощук О.М., Шевчук Ю.Г.

за участі: представника експлуатаційної контори Марцоня В.Б., апелянта ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2014 року

у справі за позовом житлово-експлуатаційної контори № 1 м. Хмельницького до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

встановила

У червні 2014 року позивач звертаючись до суду з позовом, просив стягнути із відповідача солідарно заборгованість за спожиті послуги в сумі 977,66 грн. за період з 01.08.1998 року по 01.08.2010 року та судові витрати. Зазначав, що позивач надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, будинок де розташована квартира відповідача знаходиться на його обслуговувані. Відповідач відповідно до закону зобов'язана щомісячно оплачувати житлово-комунальні послуги, однак остання цього не робить, в зв'язку із чим в неї виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЖЕКу №1 м. Хмельницького 977,66 грн.. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт з рішенням суду не погоджується, посилається на порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову. Зазначає, що судом не було взято до уваги той факт, що квартира перебуває у спільній частковій власності чотирьох осіб. Тому кожний із співвласників зобов'язаний відповідно до своєї частки брати участь у витратах на утримання майна. Крім того, позов було вирішено на підставі ст. ст. 64-67 ЖК України, які не регулюють спірні правовідносини. Подані заперечення з приводу того, що правовідносини із позивачем повинні визначатися виключного на договірних засадах до уваги не прийнято, не застосовано строк позовної давності.

На апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції апелянт підтримала вимоги апеляційної скарги, вважає, що її слід задовольнити з підстав вказаних у апеляції.

____________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції -Продан Б.Г.

Доповідач - Фанда В.П. Категорія : 57

Представник ЖЕКу № 1 м. Хмельницького апеляційну скаргу не визнав вважає, що в її задоволені слід відмовити.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування, зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, в тому числі: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Вирішуючи спір, суд вважав повністю доведеними вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за весь період та щодо кола осіб, які мають нести таку матеріальну відповідальність.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна, оскільки вони вчинені без всебічного, повного з'ясування обставин справи, а також судом не застосовано у повній мірі норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом встановлено, що на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на житло від 10.01.99 року.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 року власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

З врахуванням даних вимог закону місцевий суд у відповідності із вимогами ч.4 ст.10 ЦПК України мав роз'яснити представнику позивача необхідність залучення до участі в справі всіх співвласників квартири, у разі відмови від цього позивача - залучити їх у якості третіх осіб.

Таке порушення норм процесуального права потягнуло за собою ухвалення неправильного рішення, оскільки відповідач не має нести відповідальність за несплату комунальних платежів за інших співвласників квартири.

Діючим законодавством не передбачено солідарного стягнення заборгованості по житлово-комунальним послугам.

На дані правовідносини не поширюються вимоги ч.3 ст.369 ЦК України відповідно до яких співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном, оскільки даний спір не стосується розпорядження спільною квартирою.

Сторони визнали, що договір про надання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території не укладався. Разом з цим відповідач не надала відповідні докази на підтвердження того, що такі послуги не надавалися.

Відповідач до ухвалення рішення місцевим судом подала до суду письмову заяву про застосування до даних правовідносин строку позовної давності.

Даній заяві місцевий суд не дав належної оцінки.

Позивачем 27.06.14 року подано позовну заяву про стягнення заборгованості по комунальним платежам за період з 01.08.1998 року по 30.07.2010 року.

Як слідує із наданого розрахунку у період із 01.10.1998 року по 30.10.2003 року відповідач не проводила оплату послуг, тому позивачем пропущено строк позовної давності щодо суми нарахованої за даний період (930,91 грн.), оскільки про порушення свого права позивач дізнавався з наступного місяця після несплати відповідачем коштів. На час даних правовідносин діяв Цивільний кодекс УРСР 1963 року, який покладав на суд обов'язок застосування строку позовної давності не залежно від наявності заяви сторони.

Таким чином у задоволенні вимог у цій частині слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

В подальшому відповідач сплачувала за комунальні послуги суми які перевищували щомісячний платіж, тобто визнавала наявність боргу, що вказувало на переривання строку позовної давності за період з 01.11.2003 року по 30.07.10 року, який не сплив на час звернення до суду з даним позовом.

За період з 01.08.1998 року по 30.07.2010 року відповідачеві нарахували до сплати 3204,42 грн., сплачено було 2244,78 грн., тому сума заборгованості становитиме не 977,66 грн., а 959,64 грн. (3204,42 грн. - 2244,78 грн.).

За період з 01.10.1998 року по 30.10.2003 року відповідачеві нарахували до сплати - 930,91 грн., тому сума заборгованості становитиме - 28,73 грн. (959,64 грн. - 930,91 грн.).

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за комунальні послуги, суд враховує, що позивачем заявлено позов не до всіх співвласників квартири. Разом з цим ОСОБА_7 є належним відповідачем, тому відсутні підстави для відмови у позові в зв'язку із не притягненням інших співвласників квартири.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення заборгованості по комунальним платежам з відповідача у розмірі ? частини, так як співвласникам дана квартира належить у рівних частинах (по 1/4), оскільки ні законом, ні відповідним договором не визначено інший їх розмір.

Розмір суми заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача відповідно становить 7,19 грн. (28,73 грн. : 4 ).

У задоволенні решти вимог слід відмовити.

У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати з врахуванням суми задоволених вимог.

Позовні вимоги задоволено на 0,74% (7,19грн. х 100% : 977грн.= 0,74 %, відмовлено 99,26%), тому з відповідача на користь ЖЕКу підлягає стягненню 1,8 грн. (243,6 грн. х 0,74 : 100% = 1,8 грн.)

Витрати за подачу відповідачем апеляційної скарги з врахуванням суми задоволених вимог (0,74 %) підлягають стягненню на користь відповідача у сумі 120,9 грн. (121,8 грн. х 99,26% :100 = 120,9 грн.).

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2014 року скасувати.

Позов житлово-експлуатаційної контори № 1 м. Хмельницького до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути на користь житлово-експлуатаційної контори №1 м. Хмельницького з ОСОБА_2 07,19 грн.. заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг та судовий збір 1,8 грн..

Стягнути з житлово-експлуатаційної контори №1 м. Хмельницького на користь ОСОБА_2 120,9 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: підпис Судді: підписи

З оригіналом згідно : суддя апеляційного суду В.П. Фанда