Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/588/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Наборозняк М.І.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Білич І.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та вселення.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та вселення.

Вселено ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні майном - квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язано вказаних осіб надати ОСОБА_5 дублікат клічів від вхідних дверей зазначеної квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідачів просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що, задовольняючі позовні вимоги, суд виходив з принципів права спільної сумісної власності, коли власники користуються рівними правами на житлові приміщення, проте в данному випадку квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, частка позивача становить в перерахунку на жилу площу 4,44 кв. м., що в 2 рази менше площі найменшої кімнати в спірній квартирі. Зазначає також те, що заява про застосування строків давності не була проаналізована судом та не відображена у висновках суду.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судоми встановлено, що позивачу ОСОБА_5 на праві власності належить 1/9 частина квартири АДРЕСА_1.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 є співвласниками інших 8/9 вказаної квартири.

Спірна квартира складається з трьох кімнат жилих кімнат, загальна площа 69,70 кв.м , жила площа 40,70 кв.м. (а.с. 5).

У липні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, уточненим в ході розгляду справи, просив ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні спірною квартирою, надати йому дублікат ключів від вхідних зазначеної квартири, вселити його у спірну квартиру. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що його брат та мати, які є відповідачами у даній справі та співвласниками спірної квартири, після смерті батька тривалий час не пускають його до квартири, змінили замки у вхідних дверях, він не має від неїключів, неодноразово звертався до житлових органів, до міліції з приводу перешкод, які чинять відповідачі, але позитивного результату не досягнено.

Відповідачі позов не визнали, пояснили, що частка позивача є набагато меншою ніж їхні; він має інше житло, не потребує спірного житла, раніше він вчиняв скандали, намагався проживати у спірній квартирі з іншими особами, визнали факт наявності у позивача права власності на 1/9 частину спірного житла та небажання (заперечення) відповідачів на користування ним позивача. Представник відповідачів просив застосувати позовну давність, відмовити у позові з тих підстав, що позивач понад 6 місяців без поважних причин був відсутній у спірному жилому приміщенні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно задовольнив позовні вимоги без врахування того, що частка позивача у праві власності на спірну квартиру є незначною у порівнянні із загальною та жилою площею квартири, розмір частки позивача не дає можливості виділити йому у користування кімнату, перепланування квартири з влаштуванням окремого входу для позивача є неможливим, судова колегія відхиляє, зважаючи на те, що наведені обставини відповідно до ст. 319 ЦК України не є підставою для позбавлення власника права користування належним йому майном. Вимоги про виділення в користування кімнати, поділ квартири в натурі, в тому числі і з виплатою компенсації за частку майна у спільній частковій власності в порядку ст. 358 ЦК України, позивачем не заявлялись і не були предметом судового розгляду.

Та обставина, що позивач не приймав участі в утриманні квартири, ремонті та переплануванні, також не є підставою для позбавлення позивача права користуватись власністю, а може бути підставою для звернення інших співвласників з відповідним позовом щодо відшкодування збитків, якщо такі були ними понесені у зв'язку з витратами на утримання власності позивача тощо.

Посилання відповідачів на неможливість спільного користування квартирою внаслідок неприязних стосунків, наявність у позивача іншого житла, не проживання позивача у квартирі протягом тривалого часу не спростовують висновків суду про те, що позивач, як власник час тини квартири має право користування своїм майном, в тому числі і право проживання в квартирі.

Необгрунтованими також є також посилання в скарзі на те, що суд за заявою представника відповідачів повинен був застосувати положення закону про позовну давність, оскільки враховуючи предмет спору та правовідносини сторін позовна давність застосуванню не підлягає.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: