Справа № 477/2297/15-ц
Провадження № 2/477/1057/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Федоровській Л.А.,

за участю:

позивачки - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника служби у справах дітей Жовтневої РДА - Яновської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду Миколаївської області у м. Миколаєві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно їх сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування цих вимог позивач вказувала, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 08 липня 2010 року по 17 жовтня 2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився їх син - ОСОБА_4. Після припинення шлюбних відносин із відповідачем, їх син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не піклується про долю їх сина, матеріальної допомоги не надає, не займається його виховання, не дбає про його фізичний та духовний розвиток. Відповідач перешкоджає здійсненню дій щодо оздоровлення дитини, проявляє байдужість до інтересів сина та його потреб, ухилився від надання дозволу на вивезення дитини до АР Крим, що позбавило її можливості оздоровити сина. Вважає, що з метою забезпечення прав та законних інтересів дитини, відповідача доцільно позбавити батьківських прав.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала та пояснила про вищевикладене. Також зазначила, що підставою звернення до суду із цим позовом є небажання залежності від волі відповідача з приводу вирішення питання виїзду дитину із нею за межі України на оздоровлення.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що між ним та позивачкою має місце спір щодо його участі у вихованні дитини, чому перешкоджає ОСОБА_1, яка не надає йому можливості відвідувати дитину. Зазначав, що під час його прибуття до дитини позивачка провокувала сварки та бійку, жбурляла у нього речі. Він зі свого боку намагався надавати матеріальну допомогу, привозив продукти харчування, сплачує аліменти на утримання дитини. Свого сина любить та бажає приймати участь у його житті.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що є хресною сина позивачки ОСОБА_4 та близько спілкувалася з їх сім'єю, бачила їх стосунки. Відповідач байдуже ставився до дитини, участі у його вихованні не приймав, з народження дитини вона не бачила батька біля сина. Була свідком того як позивачка телефонувала відповідачеві з приводу лікування їх сина, але той ігнорував її дзвінки.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки. Коли їх синові виповнилося 4-ри місяці позивачка із дитиною повернулася жити від відповідача до себе додому. Вона бачила на ОСОБА_1 сліди побоїв, і та скаржилася, що тілесні ушкодження їй наніс чоловік. Вона бачила як відповідач приїздив до ОСОБА_1 та грав із дитиною у дворі, але з часу як дитині виповнився рік, не бачила, щоб батько приїздив до сина.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що є подругою позивачки та зі слів позивачки, шлюб останньої із відповідачем розпався через побиття чоловіком. Коли їх синові виповнилося 4-ри місяці ОСОБА_1 пішла від чоловіка. Відповідач допомоги синові не надавав, матеріально не утримував, не відвідував. Також перешкоджав вивезенню сина на оздоровлення, так як не надав для цього відповідного дозволу.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 - мати відповідача пояснила, що дійсно після припинення шлюбних відносин між її сином та невісткою ОСОБА_1, син їздив до своєї дитини, возив продукти харчування та гроші, однак позивачка вела себе агресивно, через що він не може бачитись із сином, але його любить та бажає із ним спілкуватись.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що підтримує шлюбні стосунки із відповідачем ОСОБА_2, який має сина ОСОБА_4. В її присутності відповідач неодноразово телефонував позивачці з метою зустрічі із сином, але позивачка щоразу відмовляла у цьому, посилаючись на різні приводи. Крім того, позивачка поводить себе агресивно у відношенні відповідача. Так вона стала свідком такого поводження, коли відповідач разом із нею поїхав до позивачки аби відвезти дозвіл на реєстрацію дитини за її місцем проживання, коли позивачка спровокувала сварку, кинулась на ОСОБА_2 та вдарила його в обличчя.

Представник служби у справах дітей Жовтневої районної державної адміністрації пояснила, що позивачка звернулася до служби з приводу надання висновку щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно їх сина ОСОБА_4. Комісія служби провела перевірку за фактом ухилення відповідача від батьківських обов'язків, але дійшла висновку щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав за відсутності до цього підстав.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що за даними копії свідоцтва про народження НОМЕР_1, сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 (а.с. 11).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2013 року за позовом ОСОБА_2, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 17-18).

Як встановлено в ході розгляду справи, після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, неповнолітній син сторін - ОСОБА_4, залишився проживати із позивачкою.

За даними дошкільного навчального закладу № 141 від 07.07.2015 року, до садку ОСОБА_4 приводять мати та бабуся. Батько ОСОБА_4 на зборах чи святах присутнім не був.

Згідно копії довідки сімейної амбулаторії № 3, лікуванням малолітнього ОСОБА_4 займається мати. Батько хлопчика із дитиною на лікарському прийомі ніколи не був.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2013 року, з ОСОБА_2 на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання їх сина ОСОБА_4 (а.с. 21-22).

За даними Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 15.12.2015 р., станом на 01 грудня 2015 року відповідач не має заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно висновку Жовтневої державної районної адміністрації від 15 жовтня 2015 року № 3658/01-29/27-15, 13 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до служби у справах дітей щодо розгляду на комісії з питань захисту прав дитини питання щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. В ході розгляду, комісією встановлено, що ОСОБА_2 працює транспортувальником в ТОВ «Нові технології ЛТД», характеризується позитивно, як доброзичливий, відповідальний працівник, в колективі користується повагою товаришів. В п'яному виді ніколи помічений не був.

Мати дитини пояснює, що після побачень із батьком хлопчик погано до неї відноситься, не слухається і взагалі не бажає спілкуватися із батьком.

15.10.2015 року комісією було розглянуто питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його сина ОСОБА_4, та за наслідком прийнято рішення щодо недоцільності такого.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у його постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, матеріального утримання, тощо.

В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився їх син ОСОБА_4. В серпні - вересні 2011 року шлюбні стосунки між сторонами були припинені, та вони стали мешкати окремо один від одного, дитина залишилась проживати біля матері.

З відповідача на користь ОСОБА_1 на утримання їх сина було стягнуто аліменти, зі сплати яких відповідач заборгованості не має. Навпаки станом на 01.12.2015 року мала місце переплата.

З приводу участі батька у спілкуванні із дитиною - ОСОБА_4 між сторонами виникли та існують до цього часу конфлікти.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість позивачкою не надано доказів, які б свідчили про наявність підстав, визначних ст. 164 СК України та позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні їх сина, а особливо відповідність такого позбавлення інтересам їх дитини.

Так, відповідно до ч. 7 та 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Положення ч.1 ст. 3 і ч. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, у тому числі і при вирішенні судом питань про права батьків та інших осіб щодо дітей.

З пояснень свідків та сторін, в тому числі самої позивачки, суд дійшов висновку, що підставою звернення до суду із цим позовом є бажання позивачки відсторонити відповідача від участі у вирішенні питань щодо організації дозвілля їх сина та необхідності отримання дозвільних документів від нього, що передбачені законодавством, таких як дозвіл на вивезення дитини за межі України, тощо.

Зміст досліджених документів, а також встановлені в ході судового розгляду обставини, вказують на те, що позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його сина ОСОБА_4 не відповідає інтересам дитини.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення останнього батьківських прав відносно їх сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, - відмовити.

На рішення суду впродовж десяти днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 17 грудня 2015 року.

Суддя Л.М.Семенова