АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Середа К.О.
№ 22-ц/796/7818/2015 Доповідач - Борисова О.В.
Справа №757/9967/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

при секретарі: Греку А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» - Перкова Георгія Олександровича на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

23 березня 2015 року позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», в якому просив:

- розірвати договір фінансового лізингу з додатками від 27 березня 2014 року № 009328;

- стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на його користь комісію за організацію в сумі 20000 грн.;

- стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на його користь авансовий платіж в сумі 100000 грн.;

- стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на його користь сплачену комісію за прийом платежів згідно тарифів банку в сумі 160 грн.;

- стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на його користь комісію за прийом платежів згідно тарифів банку в сумі 400 грн.;

- стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на його користь неустойку в сумі 6000 грн.;

- стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на його користь моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Разом з позовною заявою представник позивача ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову в якій просила накласти арешт на грошові кошти в межах суми позовних вимог в розмірі 131 560 грн., що належать ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, офіс 9СД2, рахунок 3 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805, ідентифікаційний код юридичної особи 38104479.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року заяву представника позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на грошові кошти в межах суми позовних вимог у розмірі 131 560 грн., що належать ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, офіс 9СД2, рахунок 3 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805, ідентифікаційний код юридичної особи 38104479.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою представник відповідача ТОВ «ЛК «Автофінанс» - Перков Г.О. подав апеляційну скаргу в якій просив ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року скасувати.

Посилається на те, що судом першої інстанції порушені вимоги процесуального законодавства та не враховані роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Зазначає, що позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про небажання повертати позивачу сплачені кошти, або доказів, які б свідчили про неможливість виконання рішення суду.

Вказує, що обмеження господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном в повному обсязі завдасть шкоди господарській діяльності.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення представника відповідача, обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції щодо забезпечення позову виходячи з наступного.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Частиною 3 ст.151 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Колегія суддів вважає, що даний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим судом першої інстанції не враховано інтереси осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів щодо діяльності господарюючого суб'єкта, а тому ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року необхідно змінити, доповнивши абзац другий резолютивної частини ухвали словами: «за виключенням коштів для виплати заробітної плати, сплати податків та обов'язкових платежів».

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позовних вимог колегія суддів відхиляє, оскільки вказані обставини на стадії розгляду заяви про забезпечення позову судом першої інстанції не перевіряються.

Також не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апелянта про те, що обмеження господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном в повному обсязі завдасть шкоди господарській діяльності, оскільки відповідно до ч.1 ст.155 ЦПК України у разі скасування заходів забезпечення позову, набрання законної сили рішенням про відмову у задоволенні позову чи ухвалою про закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» - Перкова ГеоргіяОлександровича - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року змінити, доповнивши абзац другий резолютивної частини ухвали словами: «за виключенням коштів для виплати заробітної плати, сплати податків та обов'язкових платежів».

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: