Справа № 2-5994/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області,

в складі судді - Бердія М.А.,

при секретарі - Абашиній О.В.,

з участю представника позивача-відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача-позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, суд -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача-позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення боргу не визнала, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Пояснила суду, що померла матір відповідача-позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ніяких коштів у ОСОБА_3 в позику не брала, за життя зловживала спиртними напоями, крім того, в момент написання нею розписки перебувала в стані, за якого не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Зустрічний позов підтримала з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві. Просить суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити, а зустрічну позовну заяву провизнання договору позики недійсним - задоволити повністю.

Представник позивача-відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги позивача-відповідача підтримав повністю, з підстав, зазначених у позовній заяві, просить суд їх задоволити повністю, у задоволенні зустрічного позову просить суд відмовити, посилаючись на те, що представником відповідача-позивача не було надано достатніх доказів того, що ОСОБА_5 зловживала спиртними напоями, а також того, що в момент написання розписки 05 травня 2010 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача-відповідача ОСОБА_1, представника відповідача-позивача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного

Судом встановлено, що 05 травня 2010 року ОСОБА_5 написала розписку, де зазначила про одержання нею 320 000, 00 грн. від позивача-відповідача ОСОБА_3 Вказану суму ОСОБА_5 зобов'язалася повернути до 05 травня 2011 року, а в разі невиконання свого грошового зобов'язання надала ОСОБА_3 право отримати суму позики за рахунок відчуження належної їй квартири АДРЕСА_1.

Крім того, 05 травня 2010 року ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_3 бути її представником в усіх без винятку підприємствах, установах, організаціях, зокрема з правом замовлення і виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, а також підписання договору (купівлі-продажу) нерухомого майна та земельної ділянки як продавця, розташованих за вказаною адресою на власний розсуд.

Проте, судом встановлено, що ОСОБА_5 позичені у ОСОБА_3 кошти йому у строк, передбачений в розписці не повернула. Крім того, 19 серпня 2011 року ОСОБА_5 скасувала видану від свого імені на ім'я ОСОБА_3 довіреність від 05.05.2010 року.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Написання розписки саме ОСОБА_5 підтверджується довіреністю, виданою 05.05.2010 року, відповідно до якої ОСОБА_3 мав право на розпорядження майном ОСОБА_5 Зміст розписки від 05.05.2010 року та дата її написання співпадають із датою та змістом вказаної довіреності. У зв'язку із чим, можна зробити висновок про те, що 05 травня 2010 року ОСОБА_3 були передані кошти для ОСОБА_5 в сумі 320 000, 00 грн.

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Здолбунівського районного управління юстиції у Рівненській області 19.06.2012 року. Після її смерті, єдиним спадкоємцем належних спадкодавцю ? частин квартири АДРЕСА_1 є її син - ОСОБА_4, якого судом допущено в якості правонаступника ОСОБА_5, тому він наділений всіма правами і обов'язками відповідача по справі.

21 грудня 2012 року ОСОБА_3 направлено безпосередньо ОСОБА_4, як єдиному спадкоємцю ОСОБА_5, письмову вимогу в порядку ст. 1281 ЦК України, про стягнення з ОСОБА_4. 320 000, 00 грн. боргу ОСОБА_5, яку також адресовано і до Першої Рівненської державної нотаріальної контори та приватному нотаріусу Здолбунівського районного нотаріального округу, що завела спадкову справу після смерті спадкодавця.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредиторів повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № Е-05/13 від 05.05.2013 року, вбачається, що вартість ? частин квартири АДРЕСА_1 станом на 04.09.2013 року складає 354 000,00 грн., а тому, вимоги ОСОБА_3, як кредитора, можуть бути задоволені в межах вартості майна, одержаного ОСОБА_4 в спадщину.

При цьому, суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_3 виконав свій обов'язок передбачений ч. 1 ст. 1281 ЦК України, відповідно до якої кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такий самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу в сумі 320000, 00 грн. підлягають до задоволення.

З приводу зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В судовому засіданні представник відповідача-позивача ОСОБА_2 пояснила суду, що ніяких коштів ОСОБА_5 від ОСОБА_3 не отримувала, а підпис на розписці поставила не усвідомлюючи значення своїх дій, оскільки зловживала спиртними напоями, в зв'язку із чим перебувала на диспансерному обліку у лікаря-нарколога.

Однак, наведені доводи повністю спростовуються матеріалами справи. Судом встановлено, що

05 травня 2010 року ОСОБА_5 написала розписку, де підтвердила одержання нею 320 000, 00 грн. від ОСОБА_3 Вказану суму ОСОБА_5 зобов'язалася повернути до 05 травня 2011 року, а в разі невиконання свого грошового зобов'язання надала ОСОБА_3 право отримати суму позики за рахунок відчуження належної їй квартири АДРЕСА_1.

Крім того, 05 травня 2010 року ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_3 бути її представником в усіх без винятку підприємствах, установах, організаціях, зокрема з правом замовлення і виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, а також підписання договору (купівлі-продажу) нерухомого майна та земельної ділянки як продавця, розташованих за вказаною адресою на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили всі необхідні дії на виконання в подальшому умов розписки від 05.05.2010 року, зокрема, ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_3 на розпорядження своїм майном.

Пояснення представника відповідача-позивача стосовно того, що ОСОБА_5 зловживала спиртними напоями не спростовують факту написання нею розписки від 05.05.2010 року та отримання по ній від ОСОБА_3 коштів в сумі 320000, 00 грн. Тим більше, в матеріалах справи немає даних про те, що ОСОБА_5 зловживала спиртним саме в період написання розписки. Крім того, в судовому засіданні, представником відповідача-позивача не було надано суду доказів того, що розписка ОСОБА_5 від 05.05.2010 року була написана не нею, а іншою особою, або була написана в стані, в якому вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а надані довідки про хворобу ОСОБА_5, не свідчать про обґрунтованість вимог зустрічного позову.

Крім того, 09 грудня 2013 року по даній справі Рівненським міським судом було прийнято рішення, яким позов ОСОБА_6 про стягнення боргу задоволено, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 04 лютого 2014 року рішення першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року рішення Рівненського міського суду від 09 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 04 лютого 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, з тих підстав, що поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що у зустрічному позові ОСОБА_4 просив визнати договір позики недійсним із двох підстав: за безгрошовістю і у в'язку з тим, що ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, які є взаємовиключними.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 526, 1046, 1047, 1049, 1051, 1281, 1282 та ст.ст.10, 60, 208-209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 320 000,00 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1 700,00 грн. та витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою на рішення суду, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду Бердій М.А.