Справа № 339/268/14-ц
Провадження № 22-ц/779/404/2015
Головуючий у 1 інстанції Поляниця М.М. М. М.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю., Мелінишин Г.П.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивачів: Болехівська міська рада, про усунення перешкод у користуванні дорогою, за зустрічним позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_11 на рішення Болехівського міського суду від 25 грудня 2014 року та на додаткове рішення Болехівського міського суду від 02 січня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, про усунення перешкод у користуванні дорогою.

Свої вимоги мотивували тим, що відповідачі, які проживають в будинку по вул. Черешньовського, 6 в м. Болехові чинять перешкоди в користуванні спільним заїздом до їх житлового будинку та господарських споруд.

Посилаючись на те, що іншого заїзду до їх господарства немає просили зобов»язати відповідачів зняти встановлений замок на воротах спільного заїзду та розгородити хвіртку в їх паркані.

ОСОБА_11 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому зазначив, що відповідачі самовільно встановили бетонну огорожу, яка створює для мешканців будинку АДРЕСА_1 незручності, зокрема на межі з їх будинком залишили в огорожі отвір, а при виїзді на дорогу - бетонна огорожа заважає його оглядовості.

У зв»язку з цим, позивач просив зобов»язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 загородити наявний в бетонній огорожі отвір та демонтувати частину огорожі, яка обмежує оглядовість при виїзді на дорогу.

Рішенням Болехівського міського суду від 25 грудня 2014 року та додатковим рішенням Болехівського міського суду від 02 січня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні дорогою.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 не чинити перешкоди ОСОБА_2, ОСОБА_3 у користуванні дорогою (спільним заїздом) до житлового будинку АДРЕСА_2 шляхом надання ОСОБА_2, ОСОБА_3 ключа від встановленого на воротах спільного заїзду навісного замка та розгородити хвіртку зі сторони будинковолодіння АДРЕСА_1

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 замінити встановлену огорожу на огорожу, яка не обмежує оглядовість від вулиці Черешньовського до створу будинку АДРЕСА_2 у відповідності до вимог ДБН 360-92**.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

ОСОБА_11 на дане рішення та додаткове рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог матеріального і процесуального права.

Вказав, що внаслідок тривалого конфлікту щодо спільного заїзду до будинків №6 та АДРЕСА_2 Ткач М.М. та ОСОБА_2 з дозволу Болехівської міської ради облаштували між будинками та землеволодіннями по всій протяжності спільної межі суцільну високу бетонну огорожу. Ця огорожа була облаштована у відповідності до державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку. Мешканці будинку АДРЕСА_1 проти цієї огорожі не заперечували.

Однак, при будівництві огорожі висотою до 2-х метрів від свого будинку №10-а ОСОБА_2 і ОСОБА_3 самовільно без будь-яких погоджень з міською радою та без згоди жителів будинку №6, в кінці паркану залишили отвір шириною 1м. для проходу на територію будинку №10-а та облаштували цей прохід металевими воротами.

Апелянт вказав, що на збірному кадастровому плані земельної ділянки позначений розмежувальний паркан між земельними ділянками сторін і який не містить отвору в паркані.

ОСОБА_11, посилаючись на те, що у нього є четверо неповнолітніх дітей, вказав, що ці металеві ворота постійно повинні бути закриті, оскільки діти вибігають на дорогу. Сам паркан високий і з обмеженою оглядовістю, що є небезпечним при виїзді з подвір'я на дорогу.

Апелянт не погоджується з рішенням суду, яким його зобов'язано розгородити хвіртку у паркані. При цьому вказує, що позивач ОСОБА_2 має інший прохід до свого будинковолодіння шириною 1,5 м. Спірною хвірткою він не користується, а тому його права жодним чином не порушені.

ОСОБА_11 також вказав на те, що суд зобов'язав його та інших відповідачів не чинити перешкоди ОСОБА_2, ОСОБА_3 у користуванні дорогою (спільним заїздом) до житлового будинку №10-а та господарських споруд з АДРЕСА_1 шляхом надання їм ключа від встановленого на воротах спільного заїзду навісного замка. Однак, така позовна вимога позивачами не заявлялась, а тому ухвалюючи рішення в цій частині, суд вийшов за межі позовних вимог.

З наведених підстав апелянт просив скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та в частині відмови в задоволенні його позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити, а його зустрічний позов - задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_11, відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_12, ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_13 заперечили доводи апеляційної скарги.

Представник Болехівської міської ради в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч. 2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу користування земельною ділянкою, що служить заїздом до будинковолодінь № 6 та 10а по АДРЕСА_1.

Сторони не заперечили, що спірною земельною ділянкою раніше користувалися спільно, спір виник з часу приватизації ОСОБА_2 земельної ділянки та встановлення бетонної огорожі.

Із державного акту на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_2 15.10.2012 року вбачається, що передана йому у приватну власність земельна ділянка межує із землями міської ради (межа В-А багатоквартирний будинок №6).

Судом встановлено, що жителями багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 об»єднання співвласників будинку не створено, земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських споруд співвласниками будинку не приватизована.

Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_9, який проживає в АДРЕСА_1 згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 26.10.1999 року передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства. Із плану зовнішніх меж земельної ділянки вбачається, що його земельна ділянка по плану меж Є-Ж межує із заїздом (а.с.121), далі по межі зі спірним заїздом приватизовано земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства жителькою того ж будинку ОСОБА_7, державний акт на право приватної власності на землю видано 24.03.1997 року, в якому зазначено, що її земельна ділянка зі сторони спірної земельної ділянки межує із землями загального користування (а.с. 123).

Із ситуаційного плану - схеми розміщення ділянок приватної власності, за адресою АДРЕСА_1 та 10а, виготовленого відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Болехівської міської ради встановлено, що з врахуванням приватизації земельних ділянок ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 між будинковолодіннями №6 та АДРЕСА_2 існує проїзд.

Таким чином, в судовому засіданні здобуто достатньо доказів того, спірна земельна ділянка служить спільним заїздом до будинковолодінь №6 та 10а по АДРЕСА_1.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що до будинковолодіння АДРЕСА_1 існує інший заїзд.

Відповідно до акту від 06.05.2014 року, складеного комісією виконавчого комітету Белехівської міської ради за зверненням ОСОБА_3 встановлено, що відповідачі, жильці будинку АДРЕСА_1 забили хвіртку, яка вмонтована в бетонній огорожі, чим чинять перешкоди у користуванні спільним заїздом та проходом до присадибної ділянки ОСОБА_3 (ас. 4).

Відповідно до положень ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Власник земельної ділянки або землекористувач згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачі неправомірно обмежують ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у користуванні заїздом до належного їм будинковолодіння та земельної ділянки шляхом закриття воріт на навісний замок та загородженням проходу, а тому правильно зобов»язав їх усунути перешкоди в користуванні заїздом шляхом надання ключа від навісного замка на воротах спільного заїзду та розгородити хвіртку зі сторони будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Посилання апелянта на те, що суд вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки вони не просили надати їм ключ від навісного замка воріт, не заслуговують на увагу, оскільки з метою убезпечити вихід на проїжджу частину неповнолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_14, суд обґрунтовано зобов»язав усунути перешкоди в користуванні заїздом не шляхом знаття навісного замка із воріт, а шляхом надання їм ключа від навісного замка.

Не заслуговують також на увагу посилання апелянтів на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 неправомірно встановили бетонну огорожу, оскільки в судовому засіданні встановлено, що вказана огорожа встановлена по периметру земельної ділянки ОСОБА_2 яка передана йому у власність. Державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_2 є чинний, жильцями будинковолодіння АДРЕСА_1 в м. Болехові не оспорювався.

Необґрунтованими є також доводи апелянта про те, що на збірному кадастровому плані земельної ділянки позначений розмежувальний паркан між земельними ділянками сторін, який не містить отвору, оскільки кадастровий план відображає межі земельних ділянок, а не розмежувальний паркан та отвори в ньому.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_11 відхилити.

Рішення Болехівського міського суду від 25 грудня 2014 року та додаткове рішення Болехівського міського суду від 02 січня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Пнівчук О.В.

Судді: Беркій О.Ю.

Мелінишин Г.П.