№ 2/631/264/15-ц
№631/380/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року смт ОСОБА_1

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді Л.А. Марюхни

при секретарі Л.Ф. Великородній

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

В Нововодолазький районний суд Харківської області звернувся з позовом ОСОБА_2, в якому зазначив, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, розташований в селі Старовірівка , вулиця Первомайська,25 в цілому належить на праві особистої власності колгоспному двору, главою якого є ОСОБА_2. На звернення позивача до державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори з заявою про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку він отримав відмову в звязку з тим, що правовстановлюючим документом на зазначений житловий будинок є свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) на колгоспний двір, який не є субєктом цивільних відносин, а тому нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину. Відмова нотаріуса в оформленні правочину на спірний будинок свідчить про наявність правових підстав для визнання права власності на житловий будинок в порядку цивільного судочинства.

Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач надав до суду заяву, в якій просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, слухання справи провести без його участі.

Відповідач по справі, Старовірівська сільська рада Нововодолазького району Харківської області, в наданій до суду заяві просила слухання справи провести без участі її представника, зазначила про визнання позову та відсутність заперечень проти його задоволення.

Суд, розглянув заяви позивача та відповідача по справі, перевірив матеріали справи, надані докази, вважає, що позов є обґрунтованим, та підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 01 листопада 1988 року виконкомом Старовірівської сільської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Нововодолазької районної ради народних депутатів № 450 від 20 вересня 1988 року, житловий будинок, розташований в селі Старовірівка, вулиця Первомайська, 25 в цілому дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, главою якого є ОСОБА_2.

Судом встановлено, 03 березня 2015 року позивач звернувся до державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори з заявою про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку та надав необхідні документи для укладення правочину. Державним нотаріусом позивачу було відмовлено в нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу житлового будинку та надані розяснення щодо підстав відмови, а саме, правовстановлюючим документом на зазначений житловий будинок є свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок /домоволодіння/ на колгоспний двір, який не є субєктом цивільних відносин, а тому нотаріус не може посвідчити договір купівлі-продажу за таких обставин. Відповідно до п.2 статті 49 Закону України ,,Про нотаріат,, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості /інформацію/ та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Правовідносини щодо майна колгоспного двору регулювалися ст. ст. 120-126 Цивільного Кодексу Української РСР, які втратили чинність на підставі Закону України № 3718-12 від 16.12.1993 року. Внесені зміни до чинного на той час законодавства не передбачали правонаступництва прав та обовязків щодо майна колгоспного двору іншими субєктами цивільних відносин, зокрема фізичною особою. У відповідності до статті 318 ЦК України субєктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені у ст.2 ЦК України.

Статтею 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою, тобто право власності на збудоване до набрання чинності вищезазначеним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, і не виникає виключно у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченого даним Законом.

Положеннями ст.ст.120, 123 ЦК Української РСР (в ред. від 18 липня 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, встановлено, що майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Суд зазначає, із врахуванням викладеного позивач, як голова та єдиний член колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року не втратив права власності на спірний будинок.

Судом встановлено, спірний будинок під час технічної інвентаризації згідно технічного паспорта, виготовленого станом на 10 грудня 2014 року КП "Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро" не відображений, як самочинне будівництво, технічний паспорт на нього станом на 10 грудня 2014 року засвідчує прийняття його до експлуатації. Право особистої власності на житловий будинок в цілому зареєстрований Валківським БТІ 01 листопада 1988 року за реєстровим № 415 в реєстровій книзі № 3 відповідно до свідоцтва про особистої власності на житловий будинок/домоволодіння/ від 01 листопада 1988 року. В технічному паспорті станом на 10 грудня 2014 року зазначені житловий будинок, літера А-1, загальною площею 61,7 квадратних метрів, житловою площею 30,8 квадратних метрів, рік побудови 1961, надвірні будівлі - прибудова, літера а, тамбур, літера а1, літня кухня, літера Б, сараї, літери В,Г,Ж, вбиральня, літера З, погріб, літера Д, погріб, літера Е, літній душ, літера Л, навіс, літера б, колонка, літера К, ворота з хвірткою, літера N, огорожа, літера N1, розташований за адресою село Старовірівка, вулиця Первомайська, 25 Нововодолазького району Харківської області.

Суд зазначає, оскільки позивач, як член колгоспного двору, не втратив права на спірний будинок, то відмова нотаріуса в оформленні договору купівлі-продажу зазначеного будинку свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в порядку цивільного судочинства.

Статтею 3 Закону України ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень,, встановлено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою, тобто право власності на збудоване до набрання чинності вищезазначеним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, і не виникає виключно у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченого даним Законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Враховуючи заяву, що надана відповідачем по справі про визнання позову та згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Судом встановлено право власності позивача, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на зазначений в позові житловий будинок, у звязку з чим суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 3, 5-11, 57-66, 114, 159, 174, 175, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 319, 328, 391 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок, літера А-1 , загальною площею 61,7 квадратних метрів, житловою площею 30,8 квадратних метрів, рік побудови 1961, надвірні будівлі- прибудову, літера а, тамбур, літера а1, літню кухню, літера Б, сараї, літери В,Г,Ж, вбиральня, літера З, погріб, літера Д, погріб, літера Е, літній душ, літера Л, навіс, літера б, колонку, літера К, ворота з хвірткою, літера N, огорожу, літера N1, розташований за адресою село Старовірівка, вулиця Первомайська, 25 Нововодолазького району Харківської області.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області в 10-денний строк з дня його проголошення через Нововодолазький районний суд Харківської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Марюхна Л.А.