Справа 688/527/15-ц
№ 2/688/241/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого - судді Цідик А.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Никитюк К.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань у м. Шепетівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, посилаючись на те, що відповідно до договору дарування від 05.08.2008р. є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі, крім неї, з 2001 року за згодою колишнього власника квартири зареєстрований відповідач - її рідний брат. Однак, відповідач у квартирі не проживає, добровільно знятися з реєстрації не бажає, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не є членом сім'ї позивача, він не має права на користування спірною квартирою з часу припинення права власності колишнього власника квартири, тому просила усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, суду пояснив, що відповідача слід визнати такою особою, що втратила право на користування житлом як такого, що не є членом сім'ї позивача в силу ст. 64 ЖК УРСР.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що зареєстрований у спірній квартирі з 2001 року за згодою батька, який був власником квартири до 2008 року. З 2006 року у квартирі не проживає, знятися з реєстрації не бажає, оскільки немає можливості зареєструватися в іншому місці, не заперечив, що ніколи не був та не є членом сім'ї позивача.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 05 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівської міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №2910, позивач ОСОБА_3 стала власником квартири АДРЕСА_1. Право власності на квартиру зареєстроване за ОСОБА_3 06.08.2008р., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

З паспорта громадянки України НОМЕР_1 вбачається, що позивач ОСОБА_3 з 28.02.2006 року зареєстрована в належній їй квартирі АДРЕСА_1.

З паспорта громадянина України НОМЕР_2 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з 01.12.2001 року зареєстрований в належній позивачеві квартирі АДРЕСА_1.

Таким чином, на час реєстрації ОСОБА_2 в спірній квартирі (2001 рік) власником був його батько - ОСОБА_5, який в 2008 році подарував квартиру дочці ОСОБА_3 і право власності на квартиру перейшло до позивача, яка своєї згоди на реєстрацію відповідача в квартирі не надавала у зв'язку із тим, що власником спірної квартири не була.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до вимог ст. 317 Цивільного кодексу України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику квартири право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння.

Відповідно до 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до висновків, що містяться в ухвалах Верховного Суду України (№6-10723св08, 6-2778св08, 6-55662св10), право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення прав членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Сторони не заперечували, що ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі ОСОБА_3 не як член її сім'ї.

Право ОСОБА_2 на користування квартирою було похідним від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності, припинилося й право ОСОБА_2 на користування житлом. Отже, після того, як батько ОСОБА_5, до якого відповідач вселився, позбувся права власності, ОСОБА_2 отримав статус тимчасового жильця.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_2 не є членом сім'ї ОСОБА_3 та ніколи ним не був.

Оскільки ОСОБА_3 є власником вказаної вище квартири, а ОСОБА_2 зареєструвався у цій квартирі зі згоди колишнього власника, відповідач ніколи не був і не є членом сім'ї позивача, у квартирі не проживає, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо усунення перешкод у користуванні належною їй квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 317, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 64, 150 ЖК УРСР, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.Ю. Цідик