Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/6905/14-ц Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 50 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі Церпіцькій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, на час навчання в Житомирському Держаному університеті ім. Івана Франка. Зазначила, що з 01.09.2013 року навчається в університеті на контрактній основі, денна форма навчання, проживає у гуртожитку. За навчання необхідно платити 8400 грн. щорічно (всього 35200 грн.), 1600 грн. за проживання в гуртожитку, крім того, кошти потрібні на підручники, проїзд, харчування, одяг тощо. Оскільки вона навчається на денній формі, то немає власного заробітку (доходу) і перебуває на утриманні матері. Батько ніякої допомоги не надає, а тому вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку на утримання ОСОБА_1, починаючи з 24.09.2014 року і до 30.06.2017 року, за виключенням часу канікул.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та звільнити його від обов'язкової сплати аліментів 20 річній позивачці. Зазначив, що суд не врахував його матеріальний стан та безпідставно зобов'язав платити аліменти.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 01.09.2013 року навчається на контрактній основі в Житомирському Державному університеті ім. Івана Франка, денна форма навчання, на соціально-психологічному факультеті. Загальна вартість навчання - 35200 грн., термін навчання з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року.

ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи безстроково (загальне захворювання), протипоказана важка фізична праця. Згідно висновку ЛКК відповідач потребує постійного амбулаторного та щорічного санаторно-курортного лікування. Батько відповідача - ОСОБА_3 інвалід першої групи по зору, потребує постійної сторонньої допомоги.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

З роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Під час апеляційного розгляду позивачка пояснила, що вона потребує матеріальної допомоги, оскільки навчається на денній формі, у зв'язку з чим не може працювати. На даний час вона повністю перебуває на утриманні матері, яка є інвалідом третьої групи, отримує пенсію в сумі 1040 грн. Крім цього, мати працює касиром на автостанції та отримує мінімальну заробітну плату. Однак, вказаних коштів їм не вистачає, оскільки необхідно платити за навчання, за проживання у гуртожитку, купувати одяг, їжу, підручники тощо. Батько ніякої матеріальної допомоги не надає.

Також зазначила, що дідусь (батько відповідача) на даний час проживає разом з ними (в їх будинку), оскільки погіршився його стан здоров'я. До цього, дідуся доглядала сестра батька, а не стороння особа, про яку відповідач зазначив в апеляційній скарзі.

Апелянт при розгляді справи пояснив, що він є інвалідом третьої групи, отримує пенсію в сумі 1040 грн. Крім цього, працює техніком у Центрі реабілітації людей похилого віку, отримував заробітну плату в сумі 1180 грн. На даний час працює на 0,75 ставки. Також, він підтвердив, що його батька доглядала сестра, на даний час батько живе разом з ними.

Доказів того, яка сума витрачається відповідачем на власне лікування та утримання батька, суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, та з урахуванням обставин справи, матеріального становища апелянта, правильно визначив розмір аліментів - 1/8 частина всіх видів заробітку (доходу). При цьому, судом правильно враховано, що обов'язок утримувати свою повнолітню дочку, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання покладається на обох батьків. Звільнення відповідача від сплати аліментів призведе до перекладання обов'язку піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітню дочку винятково на мати, що є неприпустимим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді