Справа 534/32/15-ц
Провадження № 2/534/170/15
Рішення

Іменем України

03 квітня 2015 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» /третя особа на стороні відповідача: ВДВС Головного управління юстиції у Полтавській області/ про звільнення майна з-під арешту,

встановив:

В січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ПАТ «Дельта Банк», в якому просить частково скасувати арешт, накладений ППВР ВДВС ГУЮ в Полтавській області на його майно та звільнити з-під арешту вбудовано-прибудоване приміщення клубу-кафе загальною площею 401,7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначені вимоги, підтримані позивачем в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на положення ст.572 ЦК України, всупереч вимогам якої та досягнутої між ним як іпотекодавцем та Банком, як іпотекодержателем згоди на задоволення забезпечених іпотекою вимог у спосіб, визначений ЗУ «Про іпотеку» він не може реалізувати передбачені законом права іпотекодавця на задоволення вимог іпотекодержателя.

Банк не заперечив проти задоволення позову (а.с. 43). До суду представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

ВДВС Головного управління юстиції у Полтавській області до суду не з'явився. Позов вважає необґрунтованим з підстав, наведених в письмових запереченнях проти позову (а.с. 64-68).

Кременчуцька КОДПІ, повідомлена про наявність спору в суді у відповідності до положень ст. 36 ЦПК України, про свою участь у справі не заявила. (а.с. 151)

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши представлені у справі письмові докази, суд встановив наступне:

14 червня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 200000 швейцарських франків. В забезпечення виконання основного зобов'язання позичальника сторони по справі уклали іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку Банку нерухоме майно - вбудовано-прибудоване приміщення клубу-кафе загальною площею 401,7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Комсомольського міського суду від 09 квітня 2012 року за позовом ПАТ «Дельтабанк», який набув право вимоги на умовах відступлення попереднім Кредитором, з ОСОБА_1 була стягнута заборгованість в розмірі 1 606 515 грн.27 коп.

Виконавче провадження з примусового виконання згаданого рішення було відкрите постановою державного виконавця ВПВР УДС ГУЮ у Полтавській області від 18 квітня 2013 року (а.с. 104), і неділю потому, 25 квітня 2013 року об'єднане у зведене виконавче провадження (а.с. 106-107) з виконавчим провадженням, відкритим ВДВС 12 листопада 2010 року на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду про стягнення з ОСОБА_1 фінансової санкції у вигляді штрафу в розмірі 8 000 мінімальних заробітних плат в сумі 5 040 000 грн. (а.с. 111).

Згідно із даними Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с. 19-20) на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду про стягнення з ОСОБА_1 фінансової санкції зареєстроване обтяження всього належного ОСОБА_1 майна, зокрема вбудовано-прибудованого приміщення клубу-кафе загальною площею 401,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, заставодержателем якого виступає відповідач у справі.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається саме на переважне право банку на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави. Водночас, накладення арешту на спірне приміщення, за посиланням ОСОБА_1 порушує також його права, як іпотекодавця на задоволення вимог іпотекодержателя з вартості заставленого майна.

Разом з тим, в контексті ст.15 ЦК Україн право на захист порушеного права виникає у особи в разі його порушення, а способи захисту порушеного права прямо передбачені ст.16 ЦК України.

Доводячи суду обгрунтованість заявлених вимог, позивач просить винести рішення про захист порушенного права шляхом часткового скасування та звільнення з-під арешту нерухомого майна - вбудовано-прибудованого приміщення клубу-кафе загальною площею 401,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених сторонами доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про відсутність факту порушення права позивача, і як наслідок неможливості його захисту у спосіб, на якому він наполягає з таких підстав.

Згідно зі ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», яка регламентує порядок зняття арешту з майна, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Аналіз згаданої норми дає суду підставу дійти висновку про те, що вимоги про виключення майна з опису мають розглядатися судом за правилами та грунтуватися насамперед на праві власності.

У відповідності до роз'яснень, що містяться в п.11 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року «оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб».

Наявність двох, об'єднаних у зведене виконавче провадження судових рішень, якими ОСОБА_1 зобов'язаний до сплати грошових сум, розмір яких є значно вищим від вартості спірного майна, не є свідченням порушення прав ОСОБА_1, як власника спірного майна, а питання пріоритетності задоволення забезпечених іпотекою вимог у спосіб, як він визначений ЗУ «Про іпотеку» і на застосуванні якого наполягає позивач, в даній ситуації має вирішуватись виключно між кредиторами ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис Т.В.Окунь

Згідно з оригіналом:

Суддя Т.В.Окунь