№ 2-1633-15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13. 05. 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Бобровника О. В.

при секретарі: Мурга Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Державна виконавча служба Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві - про визнання права власності та зобов'язання не чинити перешкоди у реалізації права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Державна виконавча служба Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві - про визнання права власності та зобов'язання не чинити перешкоди у реалізації права власності.

Позивач при зверненні до суду мотивував свої вимоги тим, що в квартирі АДРЕСА_1 проживала сім'я: ОСОБА_4 - чоловік, ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_1 - син, ОСОБА_3 - дочка (при укладенні 15.10.2005 р. шлюбу її прізвище було змінено на ОСОБА_3).

Вказана квартира була приватизована в 1999 році на чотирьох вказаних вище мешканців в рівних долях за ініціативою ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В Свідоцтві про право власності на квартиру прямо не зазначено розмір часток співвласників квартири, а вказано - «в рівних долях».

В березні 2003 році ОСОБА_1 вироком Солом'янського районного суду м. Києва за скоєння злочину було позбавлено волі строком на 5 років з конфіскацією майна.

Державною виконавчою службою Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві було організовано прилюдні торги по реалізації 1/4 частки позивача у праві спільної часткової власності на вказану квартиру.

Частку позивача було продано.

Позивач в судовому порядку оскаржив результати прилюдних торгів.

Апеляційний суд м.Києва прийняв рішення, яким визнав недійсними результати прилюдних торгів та визнав недійсним свідоцтво про право власності на майно, яке було придбано на цих торгах.

Позивач вважає, що державна виконавча служба може знову розпочати виконавче провадження та спробувати відчужити у нього єдине житло - 1/4 частку у праві спільної часткової власності на вказану квартиру - право власності позивача може бути порушено.

Також у позивача відсутній правовстановлюючий документ на його частку у праві спільної часткової власності на зазначену квартиру - Свідоцтво про право власності на квартиру.

Свідоцтво раніш знаходилося у померлого батька позивача, де оригінал позивачу невідомо, можливо його приховує мати.

Позивач вважає, що в судовому порядку потрібно визнати, що ОСОБА_1, в результаті приватизації державного житлового фонду набув право власності саме на 1/4 чаcтку квартири АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що він, ОСОБА_1, є по закону спадкоємцем першої черги майна свого померлого батька ОСОБА_4, який прийняв спадщину.

Крім цього спадкоємцями першої черги по закону майна ОСОБА_4 є: ОСОБА_2 - дружина померлого та мати позивача, ОСОБА_3 - дочка померлого та сестра позивача, які також прийняли спадщину.

Прийняття спадкоємцями спадщини померлого підтверджується тим, що спадкоємці постійно проживали разом з спадкодавцем у вказаній квартирі.

Але позивач не може оформити на себе свою частку у спадщині померлого батька, оскільки у нього не має правовстановлюючих документів на квартиру.

Позивач вважає, що необхідно визнати за позивачем право на спадкування 1/3 частки померлого у праві спільної часткової власності на вказану квартиру.

В зв'язку із зазначеним позивач просив суд позов задовольнити та визнати, що ОСОБА_1 в результаті приватизації державного житлового фонду набув право власності на 1/4 чаcтку квартири АДРЕСА_1, а також, що ОСОБА_1, як спадкоємець по закону разом з іншими двома спадкоємцями за законом прийняв спадщину померлого батька, ОСОБА_4, в розмірі 1/3 частки померлого; визнати, що загалом право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 складає 1/3 частку, що не порушує права інших співвласників - спадкоємців, частка власності, яких у вказаній квартирі загалом становить: ОСОБА_2 - 1/3 частка квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_3 - 1/3 частка квартири АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у реалізації його права власності на його частку 1/3 в спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач в судове зсідання не з'явився, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, пояснивши суду, що позивач хоче подарувати свою частку чи їй, матері, чи своїй сестрі.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, письмово повідомила, що проти задоволення позову не заперечує, просила слухати справу в її відсутність.

Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши пояснення сторін присутніх в судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 проживала сім'я: ОСОБА_4 - чоловік, ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_1 - син, ОСОБА_3 - дочка (при укладенні 15.10.2005 р. шлюбу її прізвище було змінено на ОСОБА_3).

Вказана квартира була приватизована в 1999 році на чотирьох вказаних вище мешканців в рівних долях за ініціативою ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В Свідоцтві про право власності на квартиру прямо не зазначено розмір часток співвласників квартири, а вказано - «в рівних долях».

В березні 2003 році ОСОБА_1 вироком Солом'янського районного суду м. Києва за скоєння злочину було позбавлено волі строком на 5 років з конфіскацією майна.

Державною виконавчою службою Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві було організовано прилюдні торги по реалізації 1/4 частки позивача у праві спільної часткової власності на вказану квартиру.

Частку позивача було продано.

Позивач в судовому порядку оскаржив результати прилюдних торгів.

Апеляційний суд м.Києва прийняв рішення, яким визнав недійсними результати прилюдних торгів та визнав недійсним свідоцтво про право власності на майно, яке було придбано на цих торгах.

Позивач вважає, що державна виконавча служба може знову розпочати виконавче провадження та спробувати відчужити у нього єдине житло - 1/4 частку у праві спільної часткової власності на вказану квартиру - право власності позивача може бути порушено.

Також у позивача відсутній правовстановлюючий документ на його частку у праві спільної часткової власності на зазначену квартиру - Свідоцтво про право власності на квартиру.

Свідоцтво раніш знаходилося у померлого батька позивача, де оригінал позивачу невідомо.

Представник позивача вважає, що в судовому порядку потрібно визнати, що ОСОБА_1, в результаті приватизації державного житлового фонду набув право власності саме на 1/4 чаcтку квартири АДРЕСА_1.

Вбачається, що позивач, ОСОБА_1, є по закону спадкоємцем першої черги майна свого померлого батька ОСОБА_4, який прийняв спадщину.

Крім цього спадкоємцями першої черги по закону майна ОСОБА_4 є: ОСОБА_2 - дружина померлого та мати позивача, ОСОБА_3 - дочка померлого та сестра позивача, які також прийняли спадщину.

Прийняття спадкоємцями спадщини померлого підтверджується тим, що спадкоємці постійно проживали разом з спадкодавцем у вказаній квартирі.

Однак позивач не може оформити на себе свою частку у спадщині померлого батька, оскільки у нього не має правовстановлюючих документів на квартиру.

Позивач вважає, що необхідно визнати за ним право на спадкування 1/3 частки померлого у праві спільної часткової власності на вказану квартиру.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - визнання права.

Питання щодо права власності регулюються Книгою третьою ЦК України.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України.

Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою

особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Питання щодо спадкування регулюються Книгою шостою «Спадкове право» ЦК України.

Відповідно до норм закону, позивач при відсутності у нього будь-яких документів, які засвідчують його право власності, має право на звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на частку в спірній квартирі, яку він набув в результаті приватизації, яка оспорювалася, конфіскувалася, продавалася, і яка, як вважає позивач, може оспорюватися, та також на частку, яку позивач набув в результаті спадкування за законом першої черги після померлого батька - тобто визнання за позивачем загалом 1/3 частки в праві власності на квартиру, а також про усунення йому перешкод у проживанні, яке йому створює відповідачка, і яка можливо на думку позивача приховала свідоцтво про право власності на квартиру.

Крім цього, позивач хоче розпорядитися своєю часткою в праві власності на вказану квартиру, хоче подарувати її чи матері, чи сестрі, але не може це бажання реалізувати, оскільки його право власності на квартиру не визначено, і відповідні правовстановлюючі документи у нього відсутні.

Набуття ОСОБА_1 в процесі приватизації житлового фонду частки в праві власності на вказану квартиру підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про право власності, в якому прямо не зазначено частки співвласників, а вказано «в рівних долях», а також рішенням Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва від 10 жовтня 2013 року, факт смерті ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про смерть, факт родинних зв'язків спадкоємців першої черги майна померлого підтверджується дослідженими свідоцтвами про народження та свідоцтвами про шлюб, прийняття спадкоємцями спадщини підтверджується фактом сумісного проживання з померлим згідно до довідки з місця проживання форми №3.

З урахуванням задоволення позову, у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 1363 грн. 60 коп.

Керуючись статтями 41 Конституції України, статтями 16, 317, 321, 356, 392 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 224-226, 228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Державна виконавча служба Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві - про визнання права власності та зобов'язання не чинити перешкоди у реалізації права власності - задовольнити.

Визнати, що ОСОБА_1 в результаті приватизації державного житлового фонду набув право власності на 1/4 чаcтку квартири АДРЕСА_1, а також, що ОСОБА_1, як спадкоємець по закону разом з іншими двома спадкоємцями за законом прийняв спадщину померлого батька, ОСОБА_4, в розмірі 1/3 частки померлого.

Визнати, що право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 складає 1/3 частку, що не порушує права інших співвласників - спадкоємців, частка власності яких у вказаній квартирі становить: ОСОБА_2 - 1/3 частка квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_3 - 1/3 частка квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у реалізації його пава власності на його частку 1/3 в спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 1363 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка має бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: