Номер провадження: 22-ц/785/3095/15
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Татарбунарської міської ради Татарбунарського району Одеської області - "Про визначення додаткового строку для прийняття спадщини", -

ВСТАНОВИЛА:

05.01.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, по якому просила визначити причину пропуску поважною та визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_2

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на те, що у вересні 1993 року її син ОСОБА_2, який являвся інвалідом 2-ї групи і мав пільги, встановлені для ветеранів війни, отримав квартиру АДРЕСА_1, в якій проживав разом зі своєю сім'єю. ІНФОРМАЦІЯ_2 син позивача помер і його діти вирішували питання про прийняття спадщини. У грудні 2014 року позивачу стало відомо, що діти не зверталися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а тому вона вирішила звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті сина. У зв'язку з відсутністю оригінала свідоцтва про смерть сина вона зверталась до відділу РАЦС та позивачу було видано дублікат зазначеного документа. Після цього позивач звернулась до нотаріуса, який відмовив їй з причини втрати нею встановленого законом строку на прийняття спадщини, але позивач вважала, що даний строк вона пропустила з поважної причини, оскільки вважала, що діти прийняли спадщину.

Позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 30.01.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

09.02.2015 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Татарбунари, його батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

ОСОБА_2 являється інвалідом 2-ої групи та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

08.09.1993 року ОСОБА_2 була надана квартира АДРЕСА_1 для його проживання та для проживання членів його сім'ї.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 дійсно проживав у зазначеній квартирі.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відмова нотаріуса свідчить про неможливість вирішити для позивача питання про прийняття спадщини з причини втрати 6-місячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини та ненадання доказів сумісного проживання зі спадкодавцем на день його смерті.

В силу ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за за-повітом або за законом.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, після смерті ОСОБА_2 позивач мала право на спадкування разом з його дітьми та дружиною.

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У відповідності до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ч.1ст.1270 ЦК України.

Отже, перебіг строку для прийняття спадщини для позивача, як і для інших осіб першої черги спадкоємців за законом, починався з моменту відкриття спадщини - з ІНФОРМАЦІЯ_2 - та закінчувався 30.06.2014 року.

Але з заявою про прийняття спадщини позивач звернулася у грудні 2014 року, тобто після спливу 11 місяців після відкриття спадщини, у зв'язку з чим їй обґрунтовано відмовлено нотаріусом у вчиненні даної нотаріальної дії.

Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прий-няття спадщини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.24 своєї постанови № 7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано суду доказів про наявність будь-яких причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, що перешкоджало позивачу звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у встановлюний законом строк.

Доводи позивача про те, що вона вважала, що дружина та діти спадкодавця прийняли спадщину не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу на той факт, що фактично спадкове майно після смерті ОСОБА_2 відсутнє, оскільки вищезазначена квартира, у якій проживав ОСОБА_2 не була ним приватизована.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи не вбачається, що позивачем по справі не були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є недоведеними та непідтвердженими, у зв'язку з чим неспроможними та такими, що не спростовують висновків суду, не маючи підстав та доведеності для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Апеляційна скарга не містить доводів, які мають бути підставами для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А.Артеменко

П.М.Черевко

11.03.2015 року м. Одеса