ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1432/15-ц
провадження № 2/753/2324/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого -судді Трусової Т.О.,

при секретарі Мінасян С.Г.,

з участю: позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Торгово-промислової палати України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 р. ОСОБА_2 (позивач) звернулася до суду з позовом до Торгово-промислової палати України (відповідача) про поновлення її на роботі на посаді заступника директора Департаменту з питань експортної діяльності та консалтингу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування завданої порушенням трудових прав моральної шкоди в розмірі 20000 грн.

Позов обґрунтований наступним. Згідно з наказом від 14 липня 2014 р. № 66 л ОСОБА_2 була прийнята до Торгово-промислової палати України на посаду заступника директора Департаменту з питань експортної діяльності та консалтингу з випробувальним терміном 6 місяців. Наказом від 19 січня 2015 р. № 04-л її було звільнено з роботи як таку, що не витримала випробування, на підставі статті 28 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України).

На думку ОСОБА_2 її звільнення є незаконним, так як на момент звільнення її випробувальний термін закінчився, а отже вона вважається такою, що витримала випробування, і подальше розірвання з нею трудового договору можливо лише на загальних підставах. Послалась також на неправомірність встановлення відповідачем шестимісячного випробувального терміну, не надання їй для ознайомлення її трудових обов'язків та відсутність підстав для звільнення. Вказала, що інформація, викладена у службовій записці директора Департаменту з питань експортної діяльності та консалтингу, яка стала підставою звільнення, не відповідає дійсності і носить односторонній, суто суб'єктивний характер, адже вона не мала змоги відреагувати на неї. За час свого терміну випробування вона неодноразово отримувала високі премії за результатами робіт, в тому числі і тих, які викладені в службовій записці.

Незаконними діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у втраті нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації життя, та приниженні її честі та гідності перед співробітниками Торгово-промислової палати України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Пояснила, що обсяг і якість виконаної нею роботи, неодноразове преміювання, відправлення на навчання за рахунок роботодавця та надання відпусток безспірно свідчить про її високий професійний рівень, а отже службова записка директора Департаменту, яка стала приводом для звільнення, містить неправдиву інформацію. З огляду на те, що шестимісячний випробувальний термін закінчився 14 січня 2015 р., і в цей день звільнення не відбулося, вона вважається такою, що витримала випробування і не може бути звільнення на підставі статті 28 КЗпП України. Враховуючи, що всі працівники Торгово-промислової палати України приймаються на роботу з шестимісячним випробувальним терміном, цей випадок не може вважатися окремим випадком, як це передбачено ч. 1 ст. 27 КЗпП України, а тому погодження профспілковим комітетом такого випробувального терміну є погіршенням становища працівників.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав пославшись на його необґрунтованість. Пояснив, що випробувальний термін строком шість місяців був погоджений у встановленому законом порядку з профспілковим комітетом, і ОСОБА_2 при прийнятті її на роботу погодилась з такими умовами трудового договору. З огляду на тимчасову непрацездатність ОСОБА_2, строк випробування їй було продовжено. Оскільки відповідач не міг звільнити позивача під час тимчасової непрацездатності, її звільнення в перший день після виходу на роботу не суперечить закону. На спростування доводів позивача про відсутність підстав для її звільнення послався на викладені в доповідній записці директора Департаменту відомості про те, що ОСОБА_2 допускала непоодинокі випадки незадовільного виконання службових обов'язків, систематично перевищувала свої службові обов'язки та не налагодила ділових та чемних стосунків з співробітниками Торгово-промислової палати України.

Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно з наказом від 14 липня 2014 р. № 66 л ОСОБА_2 була прийнята до Торгово-промислової палати України на посаду заступника директора Департаменту з питань експортної діяльності та консалтингу з шестимісячним випробувальним строком (а.с. 9).

Наказом від 19 січня 2015 р. № 04-л ОСОБА_2 було звільнено з роботи як таку, що не витримала випробування, на підставі статті 28 КЗпП України (а.с. 10).

Відповідно до положень статті 21 КЗпП України трудові відносини працівника і власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу базуються на трудовому договорі.

Стаття 26 КЗпП України надає право сторонам трудового договору обумовити випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається.

В Україні діє принцип свободи договору (стаття 627 Цивільного кодексу України), а Господарський кодекс України (стаття 64) законодавчо закріплює право власника або уповноваженого ним органу самостійно, на власний розсуд, визначати чисельність і штат працівників певної спеціальності та кваліфікації.

З урахуванням вищевказаних положень закону та беручи до уваги, що при укладенні трудового договору його сторони обумовили випробування з метою перевірки відповідності ОСОБА_2 роботі, яка їй доручається, як істотну умову вказаного договору, суд не вправі вирішувати питання щодо відповідності (чи невідповідності) позивача роботі. В протилежному випадку оцінка судом професійних та ділових якостей позивача буде втручанням в діяльність роботодавця, а таких повноважень суд не має.

З огляду на вказане суд відкидає доводи сторін про відповідність (невідповідність) позивача роботі на посаді заступника директора Департаменту з питань експортної діяльності та консалтингу і надані на підтвердження вказаних доводів письмові докази як такі, що не мають правового значення.

Даючи оцінку доводам позивача про неправомірність встановлення шестимісячного строку випробування, суд виходить з положень частини першої статті 27 КЗпП України, згідно якої строк випробування при прийнятті на роботу не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців.

Судом встановлено, що рішенням від 27 лютого 2014 р. профспілковий комітет Торгово-промислової палати України погодив встановлення шестимісячного випробувального строку для всіх працівників, які приймаються на роботу (а.с. 212).

Враховуючи, що законодавець не визначив, які критерії при встановленні строку випробування дають підстави вважати той чи інший випадок окремим, суд вважає, що встановлення шестимісячного випробувального строку є виключною компетенцією роботодавця за умови погодження такого рішення з виборним органом первинної профспілкової організації.

При прийнятті позивача на роботу сторони досягли угоди щодо усіх умов трудового договору, про що свідчать заява позивача про прийняття її на роботу (а.с. 211) та наказ від 14 липня 2014 р. № 66 л, які містять застереження щодо такої істотної умови як шестимісячний строк випробування.

З огляду на встановлені обставини суд приходить до висновку, що умова укладеного з позивачем трудового договору щодо шестимісячного строку випробування не суперечить вимогам частини першої статті 27 КЗпП України і не порушує трудових прав позивача.

Звільнення позивача відбулося на підставі частини другої статті 28 КЗпП України, за приписом якої власник або уповноважений ним орган протягом строку випробування вправі розірвати трудовий договір, якщо встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято.

Позивач як на підставу своїх вимог посилається на положення частини першої зазначеної статті, за приписом якої в тому разі, коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує працювати, він вважається таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах.

Аналізуючи вказані положення закону в сукупності зі змістом інших норм трудового законодавства, зокрема статті 36 КЗпП України, суд приходить до висновку, що звільнення працівника з роботи на підставі частини другої статті 28 КЗпП України фактично є звільненням з ініціативи роботодавця.

Виходячи з положень частити третьої статті 241-1 КЗпП України, яка визначає порядок обчислення строків, передбачених цим Кодексом, останнім днем строку випробування позивача було 14 січня 2015 р.

Судом встановлено, що з 12 по 16 січня 2015 р. позивач ОСОБА_2 була відсутня на роботі по причині тимчасової непрацездатності, що підтверджується листком непрацездатності серії АГИ № 697244 (а.с. 209).

Згідно припису частини третьої статті 40 КзпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а отже в період з 12 по 14 січня 2015 р. відповідач не вправі був звільняти позивача за власною ініціативою.

Частина третя статті 27 КЗпП України передбачає можливість продовження роботодавцем строку випробування в разі відсутності працівника на роботі в період випробування у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або з інших поважних причин.

Враховуючи, що днем виходу на роботу в листку непрацездатності зазначено 17 січня 2015 р., який був вихідним днем (субота), першим робочим днем позивача після виходу з лікарняного було 19 січня 2015 р., і в цей же день було видано наказ про її звільнення.

За таких обставин звільнення позивача з роботи суд вважає таким, що відбулося на законних підставах і з додержанням норм трудового законодавства України, а отже підстав для поновлення ОСОБА_2 на роботі не вбачає.

Оскільки вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимоги про поновлення на роботі, підстави для їх задоволення також відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_2 до Торгово-промислової палати України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: