АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/272 Головуючий у 1 інстанції - Сухомлінов С.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д .

при секретарі Бугай О.О.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод та вселення

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 та вселити його в зазначену квартиру, посилаючись на те, що спірна квартира належить йому та відповідачці в рівних частинах на праві спільної часткової власності, але остання не надає йому доступу до квартири і відмовляється передати ключі від вхідних дверей квартири.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.11.2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, та вселено його в квартиру АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням суду відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, зокрема, на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 отримував право власності на 1/2 частину спірної квартири. Натомість, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується обставина отримання ОСОБА_1 права на спільну часткову власність в розмірі 1/2ч, таким чином вважає,що судом при ухваленні рішення в порушення ст. 360 ЦПК України не враховано висновків Верховного Суду України від 01.07.2013 року, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 4.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України п.6 розділу «Спори про право власності та інші речові права» за І півріччя 2013 року, та висновків Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, п. 3 розділу «Спори про право власності та інші речові права» за IIпівріччя 2013 року, та перекрутив поняття «володіння», «користування» й «розпорядження».

Окрім того, суд першої інстанції не взяв до уваги її та її представника доводи та усні заяви.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідачки доводи апеляційної скарги підтримав,з підстав викладених в ній та просив її задовольнити.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував та просив її відхилити,залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою і кожний із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно ч. 1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони в період шлюбу придбали АДРЕСА_1 (а.с.4-8), проживали в ній, а після розірвання шлюбу 31.10.2013р. в квартирі проживає відповідачка ОСОБА_2 разом з неповнолітньою донькою.

Згідно заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2013р. спірна квартира в порядку поділу майна подружжя поділена і сторони отримали право власності кожний на 1/2 частину квартири.

Спірна квартира складається з трьох кімнат жилою площею 52 кв.м.

Згідно наданих позивачем листів в період липень-червень 2014 року позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням надатийому ключі від вхідних дверей спірної квартири і не перешкоджати вселенню та користуванню нею (а.с.9-11).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того,що намагання останнього вселитися в квартиру та отримати від відповідачки ключі від квартири не принесли результатів,він є власником частини спірної квартири,а тому за законом для здійснення права власності він має право користуватися квартирою та бути вселений в квартиру.

Разом з тим, оскільки частки сторін в спірній квартирі не виділені в натурі і не встановлений порядок користування квартирою, суд вважав,що вимоги про усунення перешкод в користування саме його часткою квартири є передчасними. Рішення суду в зазначеній частині не оскаржено.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів,колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду та вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують та є такими, що не тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як вбачається з рішення Дарницького районного суду від 31 жовтня 2013 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судом встановлено, що між сторонами існують приязні стосунки,про свідчить звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій відповідачки. Судом встановлено також, що з листопада 2012 року разом не проживають і у ОСОБА_1 є інша жінка з якою він має намір створити сім'ю.

Ці обставини спростовують доводи ОСОБА_2 про те, що вона не чинить йому перешкоди в вселені та проживанні ОСОБА_1 в спірній квартирі.

Є помилковими посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі та її представника на норми,які регулюють надання власнику у володіння та користування його частки в праві спільної часткової власності,оскільки судом перщої інстанції позов розглянуто в відповідно до ст.11 ЦПК в заявлених межах та зроблено правильний висновок про те, що до вирішення питання про виділ часток в натурі ці вимоги є передчасними.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про порушення прав власника ОСОБА_1 зроблені судом на підставі повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону,є законним та обгрутованим, у зв‛язку з чим та відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

ГоловуючийСудді