АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3355/15 Справа № 200/7686/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Литвиненко І. Ю. Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі - Самокиші О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за

апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпродпетровська від 19 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтрум», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві, про визнання травми виробничою та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона працює в ТОВ «Інтрум» (торгівельний центр «Фуршет») старшим продавцем з обслуговування торгівельних майданчиків у ТЦ «Фуршет» за адресою: проспект Перемоги, 94/1 м. Київ. Так, 27 березня 2013 року вона прийшла на роботу та близько 07.20 год. у внутрішньому дворі торгівельного центру вона послизнулася та впала, внаслідок чого отримала травму у вигляді перелому обох кісток гомілки із зміщенням уламків, про що вона повідомила працівника, який здійснює контроль за станом охорони праці на її робочому місці та каретою «Швидкої допомоги» вона була доставлена до лікарні де проходила тривале лікування.

Також позивач зазначила, що вона погодилася на пропозицію адміністрації торгівельного центру і не повідомила про те, що вказана травма була виробничою, що мало для неї негативні наслідки, оскільки за тривале лікування вона сплачувала самостійно. А 22 серпня 2013 року вона звернулася до адміністрації підприємства із заявою про розслідування нещасного випадку, але відповіді вона не отримала, а в телефонній розмові їй повідомли про те, що ніхто не буде проводити це розслідування.

У зв'язку з чим посилаючись на норми ст.ст. 13-14 Закону України «Про загальобов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», умови п.п. 7, 14 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1232 від 30 листопада 2011 року, просила визнати вказану травму виробничою та зобов'язати відповідача скласти акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі та ухвалено: визнати травму, отриману ОСОБА_2 о 07.20 год. на території будівлі, у якій розташовано ТЦ «Фуршет», що по проспекту Перермоги, 94/1 у м. Києві - виробничою; зобов'язати ТОВ «Інтрум» за фактом отримання ОСОБА_2 травми, скласти акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, а також стягнуто судовий збір в сумі 114 грн. 71 коп.

В апеляційній скарзі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушуючи права позивача, розслідування по факту травми не провів та не склав акт про нещасний випадок, а враховуючи те, що позивачка отримала травму на території місця роботи, у зв'язку з чим її травма є виробничою.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 з 02 жовтня 2012 року відповідно до наказу ТОВ «Інтрум» №74-к від 02 жовтня 2012 року працює на посаді старшого продавця відділу обслуговування торгівельних майданчиків, що підтверджується її трудовою книжкою (а.с. 9, 11-14).

Так, 27 березня 2013 року близько 07.20 год позивач в результаті падіння на ожеледиці на території ТЦ «Фуршет» ТОВ «Інтрум» отримала травму, внаслідок чого вона була госпітолізована в Київську міську станцію швидкої медичної допомоги з діагнозом перелом обох кісточок правої гомілки зі зміщенням уламків, а в подальшому позивач проходила курс стаціонарного лікування в Київській міській клінічній лікарні №9 та амбулаторного лікування з 23 липня 2013 року по 19 серпня 2013 року (а.с. 7, 8, 15, 16).

Звертаючись до суду із вимогами про визнання травми виробничою позивач зазначила, що після отримання вказаної травми вона погодилася на пропозицію адміністрації підриємства, у зв'язку з чим вона в лікарні не повідомила про те, що ця травма є виробничою, що потягло для неї негативні наслідки тривалого лікування, а на її заяву про розслідування факту отримання нею травми відповідач взагалі ненадав відповіді.

Відповідно до ч.1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України та ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 22 Закону України від 14 жовтня 1992 року «Про охорону праці», пп.7, 10, 13, 14, 38 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1232 від 30 листопада 2011 року, роботодавець повинен організувати розслідування нещасного випадку, для чого зобов'язаний негайно своїм наказом утворити комісію з розслідування нещасного випадку. Зазначена комісія зобов'язана з'ясувати обставини і причини нещасного випадку, визначити чи пов'язаний цей випадок з виробництвом, та скласти акт розслідування нещасного випадку за відповідною формою. У разі незгоди потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, із змістом акта за формою Н-5 чи Н-1, або формою НПВ, або незгоди з висновком розслідування про обставини та причини нещасного випадку рішення комісії може бути оскаржено до суду.

Тобто питання про визнання травми виробничою чи не виробничою вирішується відповідно до вказаного Порядку іншими органами, а не судом, у зв'язку з чим ці позовні вимоги не грунтуються на вимогах ст.ст.15, 16 ЦК України, а тому вони задоволенню не підлягають.

Крім того, із вказаних вище підстав не грунтуються вимоги позивача і про зобов'язання відповідача скласти акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1.

Проте суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув.

Разом з цим колегія погоджується з вимогами позивача щодо зобов'язання відповідача за фактом отримання травми провести розслідування нещасного випадку та скласти відповідний акт з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалося вище, позивач 27 березня 2013 року о 07.20 год., на території підприємства на якому вона була працевлаштована, отримала травму, внаслідок чого вона була госпіталізована та тривалий час проходила курс лікування.

Проте в порушення вимог ст. 171 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці» та Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1232 від 30 листопада 2011 року, відповідач не вжив заходів щодо організації розслідування нещасного випадку, який стався із позивачем та взагалі ухилився від виконання своїх обов'язків, навіть після зверенення до нього із заявою позивача про таке розслідування, чим були порушені права позивача та доказів виконання вказаних вимог закону, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідачем суду надано не було.

У зв'язку з чим позовні вимог в цій частині підлягають задоволенню.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, оскільки судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпродпетровська від 19 листопада 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтрум» () за фактом нещасного випадку (травми) ОСОБА_2 (іпн.НОМЕР_1), який стався 27 березня 2013 року о 07.20 год на території ТЦ «Фуршет» за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 94/1, провести розслідування нещасного випадку та скласти акт розслідування нещасного випадку за відповідною формою.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий М.О.Макаров

Судді Ж.І. Максюта

М.Л. Прозорова