У х в а л а

25 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сеніна Ю.Л., Григор'євої Л.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 5 вересня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» в м. Одесі», третя особа - ОСОБА_5 про визнання кредитно-заставного договору припиненим,

в с т а н о в и л а:

27 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2013 року, позов задоволено. Постановлено визнати кредитно-заставний договір від 11 червня 2008 року укладений між ОСОБА_4 та ЗАТ «Приватбанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління ЗАТ КБ «Приватбанк» в м. Одесі», припиненим з 8 квітня 2011 року. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 5 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року, рішення суду першої інстанції скасовано, постановлено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 5 вересня 2014 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року та залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2013 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема статей 598, 599 Цивільного кодексу України.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвалу Верховного Суду України від 22 вересня 2010 року та рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня

2014 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив із того, що кошти, отримані від реалізації предмета застави, не покривають всю суму заборгованості позичальника за кредитно-заставним договором, а тому зобов'язання за вказаним договором не припинилися.

Зміст наданих заявником для порівняння ухвали Верховного Суду України від 22 вересня 2010 року та рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року, їх порівняння із судовим рішенням, яке він просить переглянути, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Доводи, які викладені в заяві не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 1 статті 355 ЦПК України для перегляду судових рішень.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» в м. Одесі», третя особа - ОСОБА_5 про визнання кредитно-заставного договору припиненим за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області

від 5 вересня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Л.І. Григор'єва
Н.П. Лященко