УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» в особі філії «Полтавське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - Служба у справах дітей Гадяцької районної державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду з позовом та уточнивши його просило звернути стягнення як на предмет іпотеки на житловий будинок по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_10, в рахунок погашення 2 411 624 грн 01 коп. його боргу за кредитним договором шляхом визнання за банком права власності та виселити з будинку ОСОБА_10, його матір ОСОБА_11, дружину ОСОБА_12 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_13, ОСОБА_14

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 28 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_10 укладено договір кредиту, за яким позивач надав, а відповідач отримав 40 000 доларів США зі сплатою 15 % річних за користування коштами, 03 червня 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду про відкриття відновлювальної кредитної лінії на 40 000 доларів США зі сплатою 18 % річних за користування коштами строком до 27 вересня 2022 року, на забезпечення виконання цих зобов'язань відповідач передав в іпотеку належний йому житловий будинок.

Відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань, внаслідок чого утворився борг, який станом на 15 квітня 2014 року складає 2 411 624 грн 01 коп., тому банк направив йому вимогу про погашення боргу, яка повернулась у зв'язку із закінченням терміну зберігання, просив задовольнити позов.

14 листопада 2014 року рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області позов задоволено.

17 грудня 2014 року рішенням апеляційного суду Полтавської області рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, мотивуючи свої вимоги тим, що судом порушені норми процесуального права та неправильно застосовано Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню та, враховуючи, що при розгляді справи було виявлено порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судових рішень на підставі ч. 3 ст. 335 ЦПК України, колегія суддів виходить за межі доводів касаційної скарги та переглядає судові рішення в повному обсязі з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник за кредитним договором допустив неналежне виконання його умов щодо повернення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, що дає право банку звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити всіх мешканців будинку, а рішення суду про розірвання кредитного договору та стягнення суми боргу не звільняє від відповідальності за невиконання боржником грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

При цьому дійшов висновку про можливість відстрочення виконання рішення суду на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції не навів обгрунтування наявності у відповідача саме такої суми боргу, не перевірив правильність і законність її нарахування з урахуванням стягнутих рішенням суду сум та не врахував співмірність боргу з вартістю предмета іпотеки.

Крім того, на час ухвалення рішення судом першої інстанції набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і на час його дії не може бути примусово звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Проте з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судом встановлено, що 28 вересня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_10 укладено договір кредиту, за яким банк надав, а відповідач отримав 40 000 доларів США та зобов'язався їх повернути до 27 вересня 2022 року і сплатити 15 % річних, а відповідно до додаткової угоди від 03 червня 2008 року - 18 % річних за користування коштами.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором у цей же день між банком та позичальником укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_10 передав в іпотеку належний йому житловий будинок по АДРЕСА_1

22 червня 2009 року рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області кредитний договір розірвано та стягнуто солідарно з ОСОБА_10 як боржника та його дружини ОСОБА_12 як поручителя 312 890 грн 83 коп. боргу за кредитним договором та судові витрати.

Згідно з довідкою відділу управління майном Гадяцької районної ради від 06 грудня 2014 року № 00-18/25 із заробітної плати ОСОБА_12 на користь банку здійснюються відрахування у рахунок погашення боргу за кредитним договором, що станом на грудень 2014 року становить 24 561 грн 06 коп.

Однак у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 15 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 2 411 624 грн 01 коп.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, не перевірив правильності нарахування боргу та його складових, що не відповідає ст. 39 Закону України «Про іпотеку», не перевірив виконання рішення суду від 22 червня 2009 року про розірвання договору та стягнення боргу, не з'ясував, чи не включає заявлена сума боргу вже сплачені суми за цим рішенням, не перевірив правильність розрахунку та співмірність суми боргу із вартістю іпотечного майна, не з'ясував, чи є передбачені законом або договором підстави для звернення стягнення на нього, не надав цим обставинам відповідної оцінки.

Разом із тим, вказавши, що наявність рішення суду про розірвання кредитного договору та стягнення боргу не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, не перевірив, чи не тягне за собою розірвання договору кредиту припинення цих зобов'язань, а отже і припинення зобов'язань за договором іпотеки, не надав належної оцінки цим обставинам.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та зазначивши про недоліки, допущені судом першої інстанції щодо нез'ясування усіх обставин справи, застосував Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у задоволенні позову відмовив, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 грудня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» задовольнити частково, рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 грудня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева С.О. КарпенкоД.О. Остапчук