Апеляційний суд міста Києва
Справа № 756/9898/13-ц Головуючий у суді першої інстанції: Шумейко О.І.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1873/14 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Круглик В.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7, Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності, припинення права власності.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7, третя особа: орган опіки та піклування Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації, про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання незаконним набуття права власності та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1.

27 листопада 2013 року позивач звернувся із вимогами до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7, Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації та просив визнати недійсним договір фінансування будівництва житла за програмою 60x40 № 259/А від 06 серпня 2007 року, визнати частково недійсним та скасувати наказ Головного управління житлового забезпечення КМДА від 28 січня 2009 року № 112-С/КІ в частині передачі ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6, неповнолітньому ОСОБА_7 у власність квартири АДРЕСА_1, визнати недійсним свідоцтво про право власності від 27 липня 2009 року, визнати за ОСОБА_9 право власності на цілу квартири АДРЕСА_1, визнати незаконним набуття кожним з відповідачів права власності на 1/5 частину вказаної квартири, припинити право власності відповідачів на їхні частки в квартирі АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у період з травня 2006 року по жовтень 2011 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, родина мала незадовільні умови проживання, проживала у приватному будинку в смт. Гребінки Київської області. У лютому 2007 року позивача було включено до списку першочергового квартирного обліку в РДА Оболонського району м. Києва, як співробітника органів внутрішніх справ. Йому запропонували придбати житло за програмою фінансування будівництва за кошти міського бюджету та кошти населення 50x50, однак ні позивач, ні його дружина ОСОБА_6 не мали власних коштів для купівлі житла. У зв'язку з чим ОСОБА_9 звернувся до своїх батьків з проханням надати грошові кошти у борг з метою оплати частини вартості квартири, батьки позивача погодилися надати гроші у борг за умови, що придбана квартири належить виключно на праві власності позивачу. Про намір придбати житло колишня дружина позивача ОСОБА_10 розповіла своїм батькам ОСОБА_4, ОСОБА_5, які, у свою чергу, перебували на квартирному обліку з травня 1987 року та не вбачали перспектив отримання безкоштовного власного житла. За таких обставин, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_8 запропонували позивачу та своїй дочці ОСОБА_6 приєднати їх чергу до черги ОСОБА_9 з метою отримання житла більшої площі, та запевнили позивача, що після отримання правовстановлюючих документів на квартиру вони відразу переоформлять свої частки на ім'я позивача.

У серпні 2007 року між Головним управлінням житлового забезпечення КМДА та ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 було укладено договір про фінансування будівництва житла за програмою 60x40, предметом якого стало придбання у приватну власність квартири АДРЕСА_1. Позивачем за рахунок грошових коштів, отриманих у борг від батьків та його родичів, було сплачено вартість об'єкту фінансування у загальній сумі 182105 грн., що склало 60% вартості квартири. На час укладення договору відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_8 запевнили позивача, що не мають наміру проживати у спірній квартирі, склали відповідні розписки, з текстом яких позивач відразу не ознайомився. Але пізніше позивачу стало відомо, що зміст розписок не відповідає усній домовленості, яку було досягнуто ще до підписання договору фінансування будівництва житла. Після отримання правовстановлюючих документів ставлення відповідачів до позивача різко змінилося, їх дії та поведінка свідчать про бажання позбавити його частки у спільному майні та заволодіти всією квартирою, відбуваються постійні сварки між усіма співвласниками квартири, відповідачі неодноразово зверталися до правоохоронних органів із заявами про вчинення позивачем кримінальних правопорушень.

Позивач наголошує, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 навмисно ввели його в оману, намагаючись за його особистий рахунок поліпшити свої житлові умови, не мали наміру створення правових наслідків, які обумовлені договором фінансування будівництва житла за програмою 60x40 № 259/А від 06 серпня 2007 року. Відповідно до викладених обставин, умов договору, укладеного між позивачем та відповідачами, положень чинного законодавства, відмова відповідачів від оплати вартості або відступлення майнових прав на користь позивача за договором інвестування свідчить про істотне порушення умов договорів та є підставою для визнання договору фінансування будівництва житла за програмою 60x40 № 259/А від 06 серпня 2007 року недійсним, як такого, що вчинений позивачем під впливом помилки та обману, в порядку, передбаченому ст. ст. 229, 230 ЦК України. При цьому вказує, що іншого житла він не має, вклав у придбання спірної квартири усі свої особисті кошти, які отримав у борг, 40% вартості квартири профінансовані за рахунок місцевого бюджету, на які ОСОБА_9 також має право, оскільки служить в органах внутрішніх справ в м. Києві, а тому він не повинен нікому нічого відступати або дарувати. Спільне володіння та користування квартирою є неможливим, оскільки така придбана позивачем, є постійним місцем проживання позивача та його нової родини, відповідачі, у свою чергу, мають інше житло, припинення права власності на їхні частки у спірній квартирі не завдасть їм істотної шкоди. Перед вчиненням правочину з укладення договору фінансування будівництва житла між ним та родиною ОСОБА_6 існувала домовленість: ОСОБА_9 сплачує вартість квартири (60%), після отримання свідоцтва про право власності на квартиру ОСОБА_8 та ОСОБА_4 передають в особисту приватну власність ОСОБА_9 свої частки у спірній квартирі. Між тим, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 склали розписки, в яких заповіли свої частки ОСОБА_6 Відповідачі перед вчиненням оспорюваного правочину ввели позивача в оману, оскільки не збиралися переоформляти свої частки на ім'я позивача, і якщо б позивачу перед укладенням договору було відомо, що в кінцевому результаті він отримає у власність лише 1/5 частину квартири, він би не укладав договір фінансування будівництва житла. Отже, під час укладення договору позивач діяв під впливом помилки та обману з боку відповідачів.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7, Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання недійсним договору, визнання недійсним та скасування наказу про видачу свідоцтва про право власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності , припинення права власності.

Не погодившись із рішенням суду позивач ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права при його ухваленні, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін ( ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України).

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав до задоволення позову.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки суд дійшов їх з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та вищезазначених норм матеріального закону.

Як убачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.05.2006 по 13.10.2011. Відповідач ОСОБА_6, має сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого ОСОБА_3 не записаний.

На час розгляду справи, між сторонами відбуваються конфлікти, пов'язані з володінням та користуванням квартири АДРЕСА_1, яка є спірною.

Судом встановлено, що за рішенням виконкому Мінської райради народних депутатів від 26 травня 1987 року ОСОБА_5 та члени її родини ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_12 були зараховані на квартирний облік як забезпечені жилою площею нижче норми та з метою надання жилої площі.

Згідно з розпорядженням Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 21 жовтня 2005 року до облікової справи заявника ОСОБА_8 за № 8668А включені ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_7, з 19 грудня 1991 року справі присвоєна категорія обліку: потерпілі у зв'язку з аварією на ЧАЕС, II категорія, вид забезпечення житлом: позачерговий.

Відповідно до розпорядження Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 16 лютого 2007 року ОСОБА_9 прийнятий на квартирний облік, категорія обліку: працівники МВС, вид забезпечення житлом: першочерговий.

09 липня 2007 року позивачем ОСОБА_9 та відповідачами ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_6, яка діяла також від імені ОСОБА_7, надано згоду на придбання квартири АДРЕСА_1, що підтверджується оглядовою заявою № 97 від 05 липня 2007 року.

06 серпня 2007 року між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради та ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_9, які діють від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_7, в подальшому - Сторона-2, уклали договір про фінансування будівництва житла за програмою « 60x40» № 259/А, предметом якого є участь позивача та відповідачів у фінансуванні будівництва жилого будинку АДРЕСА_1, із розрахунку: 40% - за кошти міського бюджету та 60% - за кошти громадян. Об'єктом фінансування визначено квартиру № 32, загальна площа 78,95 кв.м., жила площа 43,94 кв.м.

За умовами п. п. З, 4 договору вартість об'єкту фінансування (60%) складає 187306,51 грн. з ПДВ. Розрахунок за квартиру здійснюються шляхом перерахування Стороною-2 на розрахунковий рахунок управління 60% вартості квартири у два етапи: - до 17 серпня 2007 року в сумі 177941,18 грн.; - за повідомленням управління протягом 10 банківських днів після підписання Акта Державної комісії про введення жилого будинку в експлуатацію Стороною-2 сплачується різниця між 60% фактичної вартості квартири з урахуванням уточненої її загальної площі по обмірам БТІ та раніше перерахованою сумою.

Відповідно до п. 5 договору після проведення Стороною-2 розрахунків за квартиру та зняття його сім'ї з квартирного та реєстраційного обліку надається свідоцтво про право власності на квартиру.

За умовами п. 10 договору позивач та відповідачі не мають права передавати належні їм права за договором третім особам.

Договір укладений у простій письмовій формі та підписаний сторонами.

19 грудня 2008 року між тими ж сторонами укладено додатковий договір до договору про фінансування будівництва житла за програмою « 60x40» № 259/А, за умовами якого визначено остаточну вартість об'єкта фінансування (60%), умови завершення розрахунків.

Згідно з наказом від 28 січня 2009 року № 112-С/КІ начальником Головного управління житлового забезпечення КМДА наказано оформити та видати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7 в рівних частках.

27 липня 2009 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради видано свідоцтво про право власності, яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_1, складається з трьох кімнат, дійсно належить ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7 в рівних частках на праві приватної власності.

Право власності вказаних осіб на квартиру зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 03 серпня 2009 року, реєстровий № 45922.

На виконання інвестиційного договору позивач здійснив оплату вартості спірної квартири у сумі 177941,18 грн., що підтверджується квитанцією № 11 від 17 серпня 2007 року, а також оплату вартості квартири під час II етапу фінансування у сумі 7111,48 грн. відповідно до квитанції № 28 від 23 грудня 2008 року.

При цьому, положеннями оспорюваного договору не встановлено обов'язку кожного з покупців здійснити оплату саме своєї частки, оплата проводиться Стороною-2, до складу якої входять усі покупці.

02 грудня 2008 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 складені розписки, зі змісту яких вбачається, що відповідачі заповідають своїй дочиі ОСОБА_6, частину жилої площі АДРЕСА_1 після отримання такої в якості повернення боргових зобов'язань перед ОСОБА_9 в сумі 37000 гривень кожен.

Після отримання свідоцтва про право власності на спірну квартиру за розпорядженням Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 28 січня 2009 року № 56 ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 були зняті з квартирного обліку у зв'язку з наданням житла-фінансування 60% вартості.

Спірна квартира придбана позивачем та відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у приватну власність в рівних частках. Умовою укладення оспорюваного договору є перебування покупців на квартирній черзі та наступне зняття таких осіб з квартирної черги вже після набуття права власності на квартиру. Отже, на момент вчинення оспорюваного правочину у позивача була відсутня можливість укласти договір про фінансування будівництва житла за програмою « 60x40». за умовами якого він зміг би придбати у особисту приватну власність квартиру загальною площею 78,95 кв.м., лише на своє ім'я, оскільки перед укладенням оспорюваного правочину позивачу та відповідачам була запропонована спірна квартира, виходячи з кількості осіб, які перебували на квартирній черзі, на придбання якої усі особи надали свою згоду.

Пред'являючи позов до суду до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7, Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності, припинення права власності позивач стверджував, що фактично спірна квартира придбавалась за кошти його родичів та належить йому, але за певних обставин - черговість отримання житла, кількість осіб, які перебували на черзі, він договір інвестування оформив, як на себе, так і на відповідачів. Але за домовленістю між відповідачами в подальшому право власності повинно було переоформлено на позивача. Оскільки такі домовленості не були виконані, він звернувся до суду за захистом порушеного права. Правовими підставами позивач зазначив ст.ст. 229, 230 ЦК України / правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки, під впливом обману/.

Між тим, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Таким чином, за своєю правовою природою правові підстави за ст. 229 ЦК України (помилка), виключають правові підстави ст. 230 ЦК України (обман).

Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів у підтвердження своїх позовних вимог у відповідності до вищезазначених вимог, сторона позивача суду не надала.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є не суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права які призвели або могли призвести до неправильного вирішення цього спору.

Оскільки рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що підстав до його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: