УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М., суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04 травня 2007 року у розмірі 68 608 грн 36 коп., за кредитним договором від 26 серпня 2011 року у розмірі 2 167 701 грн 90 коп. Також позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором від 10 червня 2008 року у загальному розмірі 288,88 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 2309 грн 02 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 травня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 100 000 грн зі сплатою 19,5 % за користування кредитом, зі строком повернення до 26 квітня 2012 року. В подальшому до нього вносились зміни та доповнення, зокрема строк повернення коштів за вказаним договором встановлено до 25 квітня 2015 року. 10 червня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 270 000 доларів США зі сплатою 14,75 % за користування кредитом, зі строком повернення до 08 червня 2015 року. Крім того, 26 серпня 2011 року між ними було укладено кредитний договір, за яким позичальник отримала кредит у розмірі 2 070 515 грн 82 коп. зі сплатою 14 % річних з 26 серпня 2011 року до 31 серпня 2012 року, 16 % річних з 01 серпня 2012 року по 08 червня 2015 року (строк повернення коштів). На забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитними договорами від 04 травня 2007 року та 26 серпня 2011 року, між банком та ОСОБА_5 було укладено договори поруки від 26 серпня 2011 року. У зв'язку з тим, що позичальник належним чином не виконала своїх зобов'язань за кредитними договорами від 04 травня 2007 року та 26 серпня 2011 року, утворилася заборгованість, яку позивач просив стягнути у солідарному порядку з позичальника та поручителя, а також просив стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором від 10 червня 2008 року.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2013 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором від 04 травня 2007 року у загальному розмірі 68 608 грн 36 коп., за кредитним договором від 26 серпня 2011 року у загальному розмірі 2 167 701 грн 90 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором від 10 червня 2008 року у загальному розмірі 288, 88 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 2309 грн 02 коп.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_5 у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором від 04 травня 2007 року, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов та стягуючи заборгованість за кредитними договорами від 04 липня 2007 року від 26 серпня 2011 року у солідарному порядку з позичальника та поручителя, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4, як позичальник, не виконувала належним чином зобов'язання за кредитними договорами щодо повернення сум кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка не була сплачена позичальником ОСОБА_4 і ОСОБА_5, як її поручителем, після отримання ними вимоги банку про усунення порушень, тому ОСОБА_5 має нести солідарну з ОСОБА_4 відповідальність за вказаними договорами.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення з поручителя ОСОБА_5 кредитної заборгованості, що виникла за кредитним договором від 04 травня 2007 року, апеляційний суд виходив з того, що договір поруки укладений з ним 26 серпня 2011 року на забезпечення виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору від 04 травня 2007 року позивачем у суді першої інстанції надано не було. Наданий в суді апеляційної інстанції договір поруки не підтверджує виникнення у ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором від 04 травня 2007 року № 014/07/1-514-07, оскільки укладений на забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору від 04 листопада 2007 року, який не є предметом спору у цій справі, а тому солідарна відповідальність ОСОБА_5 за цим кредитним договором не виникла.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 04 травня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен банк Аваль», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 014/07/1-514-07, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 100 000 грн зі сплатою 19,5 % за користування кредитом, зі строком повернення до 25 квітня 2015 року.

10 червня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 270 000 доларів США зі сплатою 14,75 % за користування кредитом, зі строком повернення до 08 червня 2015 року.

Також 26 серпня 2011 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 2 070 515 грн 82 коп. зі сплатою 14 % річних з 26 серпня 2011 року до 31 серпня 2012 року та 16 % річних з 01 серпня 2012 року по 08 червня 2015 року (строк повернення коштів).

26 серпня 2011 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договори поруки, відповідно до якого останній поручився за належне виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 26 серпня 2011 року № 010/42-1/0584 та від 04 листопада 2007 року № 014/07/1-514-07 (а. с. 324-329).

Позичальник належним чином не виконувала своїх зобов'язань за кредитними договорами, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 18 квітня 2012 року склала: 65 738 грн 05 коп. за договором від 04 травня 2007 року № 014/07/1-514-07; 2 100 866 грн 06 коп. за договором від 26 серпня 2011 року № 010/42-1/0584, та 622, 93 доларів США за договором від 10 червня 2008 року № 014/07/01-0486-08.

19 квітня 2012 року позичальнику та поручителю було направлено вимоги про усунення порушень та погашення суми заборгованості за кредитними договорами (а. с. 87-89).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Положеннями ст. ст. 553, 554 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обов'язку, а у випадках порушення такого обов'язку боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Як вбачається з копії договору поруки від 26 серпня 2011 року № 12/42-1/0576 вбачається, що ОСОБА_5 поручився перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що передбачені саме кредитним договором № 014/07/1-514-07, у тому числі: повернути до 25 квітня 2015 року кредит у сумі 100 000 грн; сплатити відсотки за користування кредитними коштами з розрахунку 19,5 % річних та інші платежі передбачені умовами договору.

Також, відповідно до п. 3.1.5 договору поруки, поручитель погодився та зобов'язався солідарно відповідати з умовами цього договору.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції залишив вищевказані обставини поза увагою та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості у солідарному порядку з ОСОБА_5, оскільки у договорі поруки наведені чіткі реквізити кредитного договору, укладеного саме з боржником ОСОБА_4 та зазначено, що поручитель ознайомлений з умовами саме цього кредитного договору.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення з ОСОБА_5 у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором від 04 травня 2007 року № 014/07/1-514-07 відповідає вимогам ст. 212 ЦПК України.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2014 року скасувати, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
судді:М.К. Гримич
В.С. Висоцька
О.В. Умнова
І.М. Фаловська