Справа № 307/666/15-ц
Провадження № 2/307/662/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Розман М.М., при секретарі Цех Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивує тим, що 17 березня 2010 року відповідач по справі ОСОБА_2 позичив у нього 159600 гривень, що на той час становило еквівалент 20000 дол. США і таку ж суму грошових коштів в доларах позивальник зобов'язався повернути до 17 березня 2012 року із сплатою 36% річних за користування кредитними коштами, що підтверджує нотаріально посвідченим договором позики. У вказаний строк відповідач борг не повернув і на численні звернення про добровільну сплату боргу не реагує та усіляко ухиляється від виконання зобов'язань. З урахуванням уточнених позовних вимог сума заборгованості станом на 20 травня 2015 року складається із суми основного боргу в розмірі 422200 гривень із розрахунку 22.11 гривень за долар США по курсу НБУ, тобто 20000 дол. США *22.11 грн., а також за 36% річних від суми позики за період з березня 2010 року по березень 2015 року, а саме за період з березня 2010 року по березень 2014 року в сумі 230112 гривень( із розрахунку 20000 дол. США *7.99 грн.=159800 грн.*36%=57528 грн. *4 роки), за період з березня 2014 року по березень 2015 року в сумі 159192 гривень( із розрахунку 442200 грн.( 20000 дол. США*22.11 грн.*36%). Загальна сума заборгованості складає 831504 гривень( 442200+389304).

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 831504 гривень боргу та судові витрати.

Позивач і його представник в судовому засіданні позов підтримали повністю посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і просять позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст.ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 17 березня 2010 року між сторонами було укладено договір позики , за яким позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 159600 гривень, що по курсу НБУ на той час становило 20000 дол. США під 36% річних, а відповідач зобов'язався повернути таку ж суму грошей в доларах до 17 березня 2012 року із сплатою відсотків, що стверджується наявним у позивача нотаріально посвідченим договором позики та письмовою розпискою відповідача ( а.с. 4, 5).

Згідно ст.. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками.

Відповідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про факт передачі грошей. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами.

За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79 цс 14.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 2 ст. 1048 ЦК України визначено коли договір позики вважається безпроцентним.

Відповідно до правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України від 02.07.2014 у справах № 6-36цс14 та № 6-79 цс 14, у частині першій ст.. 1048 ЦК України, яка має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України і іншими законодавчими актами або конкретним договором. Статтями 536, 1048 ЦК України визначено, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. У випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої ст. 1048 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Договір, що був укладений між сторонами, не є безоплатним, а тому позивач має право вимагати сплати процентів.

Відповідно до ст. 11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі.

А згідно до ст.60 цього Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. ст. 58 , 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Обставини справи , які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування , не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного , суд вважає, що позов є підставним і в судовому засідання доведений та з відповідача слід стягнути 442200 гривень основного боргу( 20000 дол. США*22.11 грн. по курсу НБУ), а також 1389304 гривень відсотків за користування коштами( із розрахунку 36% річних від суми позики за період з березня 2010 року по березень 2015 року, а саме за період з березня 2010 року по березень 2014 року в сумі 230112 гривень( із розрахунку 20000 дол.США *7.99 грн.=159800 грн.*36%=57528 грн. *4 роки), за період з березня 2014 року по березень 2015 року в сумі 159192 гривень( із розрахунку 442200 грн.(20000 дол. США*22.11 грн.*36%)), всього 831504 гривень.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

А тому судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4 , 10 , 60 , 169 , 209 , 212-215 ЦПК України , ст.ст. 526, 520, 536, 1046 , 1047 , 1048 , 1049 , 1051 ЦК України , суд ,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 831504 (вісімсот тридцять одну тисячу п'ятсот чотири) гривень заборгованості за договором позики та 3654 гривні сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів.

Головуючий: М.М.Розман