Справа № 303/2954/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Готри Т.Ю., Кожух О.А.

при секретарі - Марчишаку Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору міський відділ ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції, ПАТ «Державний ощадний банк України», про звільнення майна з-під арешту та заборону органам ДВС вчиняти певні дії за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

15 травня 2014 року ПАТ КБ ПриватБанк (далі - Банк) звернулося в суд з позовом до відповідача про звільнення з-під арешту автомобіля ВАЗ 2107, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий седан - В, № кузова/шассі: НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., ІПН НОМЕР_2, мешканцю АДРЕСА_1, накладеного постановою ВП № 32494231 від 8 травня 2012 року старшого державного виконавця МВ ДВС Мукачівського МРУЮ Зейкана В.Л., переданого у заставу Банку згідно договору застави рухомого майна від 30.09.2005 року в забезпечення виконання зобов'язань відповідача по кредитному договору № MKН0АR00001367 від 30 вересня 2005 року, укладеному з ПАТ КБ «ПриватБанк».

Посилаючись на те, що ПриватБанк, як заставодержатель автомобіля, має право на першочергове звернення стягнення на майно, що є у Банку в заставі, а накладений арешт порушує права Банку на задоволення вимог за рахунок предмету застави, позивач просив звільнити з-під арешту спірний автомобіль та заборонити органам державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії відносно вказаного вище автомобіля й вирішити питання по судових витратах.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10 липня 2014 року відмовлено у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: МВ ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції, ПАТ «Державний Ощадний Банк», про звільнення майна з-під арешту та заборону органам ДВС вчиняти певні дії.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права, неповного встановлення обставин справи, просив скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Межі доводів апеляційної скарги - ПАТ КБ «ПриватБанк» під час звернення з позовом до суду вірно визначено суб'єктний склад учасників судового процесу, є хибним висновок суду, що у матеріалах справи відсутні достовірні дані про те, що саме постановою ВП № 32494231 від 8 травня 2012 року старшим державним виконавцем МВ ДВС Мукачівського МРУЮ Зейканом В.Л. накладено арешт на автомобіль.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Гриниха Т.Ю. підтримала апеляційну скаргу.

Відповідач та представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені, що вбачається з повідомлення про вручення судової повістки. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши доповідача, пояснення представника банку Гринихи Т.Ю., дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як судом так і матеріалами справи встановлено, що автомобіль ВАЗ 2107, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий седан - В, № кузова/шассі: НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 та переданий останнім у заставу Банку згідно договору застави рухомого майна від 30 вересня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Пуга А.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3346, в забезпечення виконання ним зобов'язань по кредитному договору № MKН0АR00001367 від 30 вересня 2005 року, укладеного з ПАТ КБ «ПриватБанк».

Встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 30 листопада 2012 року, яке набуло законної сили, по справі за позовом ПАТ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKН0АR00001367 від 30 серпня 2005 року звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ 2107, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий седан - В, № кузова/шассі: НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., ІПН НОМЕР_2, мешканцю АДРЕСА_1.

З постанови ВП № 32494231 від 8 травня 2012 року вбачається, що старшим державним виконавцем МВ ДВС Мукачівського МРУЮ Зейканом В.Л. з метою виконання виконавчого листа № 703/456/12, виданого 13 квітня 2012 року Виноградівським районним судом, про стягнення солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором у розмірі 49594,78 грн., накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1.

Вищезазначене обтяження зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 41867991 від 12 вересня 2013 року (а.с. 14).

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що із вказаної вище постанови державного виконавця вбачається, що арешт накладено на все майно боржника ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 703/456/12, виданого Виноградівським районним судом про стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» суми заборгованості за кредитом, а в матеріалах справи відсутні достовірні дані про те, що саме постановою ВП № 32494231 від 8 травня 2012 року старшим виконавцем МВ ДВС Мукачівського МРУЮ Зейканом В.Л. накладено арешт на автомобіль, який позивач просить звільнити з-під арешту. Крім того, позов заявлено до неналежного відповідача, яким на думку суду є відділ МВ ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції.

Проте з таким висновком суду колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 572 ЦК України та згідно ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За правилами ст.ст. 14, 23 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно з установленим пріоритетом.

Апеляційним судом оглянуто матеріали виконавчого провадження ВП № 32494231, з якого вбачається, що відсутній акт опису й арешту майна, автомобіля ВАЗ 2107, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий седан - В, № кузова/шассі: НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, а постановою державного виконавця від 17 грудня 2012 року оголошено розшук вказаного автомобіля.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Згідно п. 5.6.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5, арешт майна застосовується: для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; при виконанні ували суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи інших осіб; або в межах суми стягнення за виконавчими документами.

У відповідності до п. 5.15.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту.

Стаття 14 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" регламентує, що пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості реєстрації.

Таким чином, у розрізі положень статті 54 Закону України „Про виконавче провадження", Банк-позивач, як стягувач-заставодержатель має пріоритет щодо задоволення своїх вимог, перед вимогами стягувачів, які не є заставодержателями майна боржника, тим паче, що на спірний автомобіль, як предмет застави, уже звернуто стягнення заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2012 року на погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № МКН0АR00001367 від 30 вересня 2005 року в сумі 135939,41 грн..

Відповідно до ст. 60 Закону ВР України, від 21.04.1999, № 606-XIV "Про виконавче провадження" зі змінами та доповненнями передбачено, що по незакінчених виконавчих провадженнях арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Висновок суду, що Банком пред'явлено позов до власника автомобіля ОСОБА_1, а не до уповноваженої особи МВ ДВС Мукачівського МРУЮ, яким накладено арешт на майно і який має бути відповідачем по справі, не можна визнати правомірним.

Відповідно до абз. 3 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26 грудня 2003 року вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Аналогічна позиція викладена в абз. 4 п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 7 лютого 2014 року.

При цьому увагу суду додатково звернуто на те, що орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залучений судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» під час звернення в суд з позовом до боржника та третьої особи відділу державної виконавчої служби вірно визначено суб'єктний склад учасників судового процесу, оскільки позивач ставить вимогу про зняття арешту лише з майна, яке перебуває в заставі у Банку.

Вимога позову про заборону органам ДВС вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «Приватбанк» щодо розпорядження спірним автомобілем, не ґрунтуються на законі. Крім того, суд не може зобов'язувати третю особу у справі вчиняти які-небудь дії чи обмежувати у їх вчиненні.

З огляду на викладене та на підставі ст. 309 ЦПК України заочне рішення суду в частині відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту підлягає скасуванню як незаконне й необгрунтоване та необхідно ухвалити в цій частині нове рішення про звільнення з-під арешту, накладеного постановою від 8 травня 2012 року старшого державного виконавця Зейкана В.Л., МВ ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції на автомобіль ВАЗ 2107, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий седан - В, № кузова/шассі: НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., ІПН НОМЕР_2, мешканцю АДРЕСА_1, що перебуває в заставі ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно договору застави рухомого майна від 30.09.2005 року в забезпечення виконання ним зобов'язань по кредитному договору № MKН0АR00001367 від 30.09.2005 року, укладеному з ПАТ КБ „Приватбанк".

У решті рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 182,70 грн..

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 липня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: МВ ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції, ПАТ «Державний Ощадний Банк», про звільнення майна з-під арешту скасувати.

Позов в цій частині задовольнити.

Звільнити з-під арешту, накладеного постановою від 8 травня 2012 року старшого державного виконавця Зейкан В.Л. МВ ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції на автомобіль ВАЗ 2107, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий седан - В, № кузова/шассі: НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., ІПН НОМЕР_2, мешканцю АДРЕСА_1, що перебуває в заставі ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно договору застави рухомого майна від 30.09.2005 року в забезпечення виконання ним зобов'язань по кредитному договору № MKН0АR00001367 від 30.09.2005 року, укладеного з ПАТ КБ „Приватбанк".

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по оплаті судового збору в розмірі 182 грн. 70 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: