АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/1936/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1469/15Головуючий у 1-й інстанції Середа А. В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чумак О.В.,

Суддів: Кривчун Т.О., Карнауха П.М.

при секретарі - Лимар О.М.

за участю: позивача - ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_4, прокурора - Рощепи Я.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 березня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - Управління державної міграційної служби України в Полтавскій області, Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлорембудсервіс", Служба у справах дітей виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука, прокуратура мітса Кременчука про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 березня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено. Визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 в м. Кременчуці та знято їх з реєстраційного обліку за цим місцем реєстрації.

Вирішено питання стягнення судових витрат.

Вказане рішення оскаржила відповідач ОСОБА_4, яка в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість, незаконність, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильність їх встановлення та оцінки, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що суд не взяв до уваги ту обставину, що її відсутність за місцем реєстрації у спірній квартирі була тимчасовою та не перевищувала шести місяців, що підтвердили допитані у суді першої інстанції свідки, про що суд не зазначив у рішенні.

Вказує, що суд не з'ясував причину її відсутності за місцем реєстрації у спірній квартирі понад встановлені строки.

Посилається на те, що позивач її мати, а дочка - онука, тому у відповідності до ст.405 ЦКУ вони мають право на користування житловим приміщенням як члени сім»ї власника.

Зазначає, що несплата житлово-комунальних послуг не є підставою для виселення її зі спірної квартири, у тому числі як члена сім»ї, а сплачувати кошти за житлово-комунальні послуги вона не відмовляється. При цьому звертає увагу на те, що у 2012 році, набувши повноліття, вона народила дитину та перебуває на даний час у декретній відпустці, тому не мала можливості сплачувати за житлово-комунальні послуги за місцем реєстрації. На даний час почала працювати та сплачувати за житлово-комунальні послуги. Зазначає, що є одинокою матір»ю, не заміжньою, іншого житлового приміщення окрім спірного, вона не має, як і у власності також.

Посилається на відсутність належних доказів про її не проживання у спірній квартирі, вважає, що не взято до уваги пояснення позивача про те, що вона викинула її особисті речі з квартири без її дозволу.

Вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог, вирішивши питання зняття з реєстрації її малолітньої дочки, яка не була залучена до участі у справі та даним рішенням порушено її права на житло.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 прохає апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, сторони, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, щозгідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори від 24 грудня 2012 року, позивач ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано Реєстраційною службою Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру від 28.01.2013 року (а.с.7-8).

Відповідач ОСОБА_4 доводиться позивачу дочкою, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.78).

Як убачається з довідки ТОВ «Житлорембудсервіс» за № 195 від 05.02.2014 р., у даній квартирі з 17.05.1994 року зареєстровані позивач ОСОБА_2 як власник, а також її дочка - ОСОБА_4 та з 25.09.2012 року - онука, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Заборгованість по квартирній платі становить 568,67 грн. Договір на реструктуризацію боргу у сумі 570,00 грн. діє з 07.08.2013 року по 31.07.2014 р. (а.с.6).

06.02.2014 року був складений акт № 5, затверджений генеральним директором ТОВ «Житлорембудсервіс» О.В.Бондаренко та складений заступником генерального директора підприємства з правових питань Осикою О.С., завідуючою сектором РРЦ Козленко Н.П., паспортистом РРЦ Макаровою Ю.О. зі слів свідків ОСОБА_10, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1; ОСОБА_11, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 які підтверджують факт непроживання ОСОБА_4, ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 з серпня 2012 року по теперішній час (а.с.5).

Також у справі наявні копії повідомлень від 18.06.2014 року про стан розрахунку за спожиту теплову енергію, згідно яких заборгованість ОСОБА_2 за спожиту теплову енергію станом на 18.06.2014 року складає 6351,50 грн., на 22.08.2014 року - 6551,12 грн. (а.с.60); витяг про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 01.09.2014 р., згідно якого на підставі постанови Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ накладено арешт та заборона відчуження всього належного ОСОБА_2 рухомого майна (а.с.61).

Окрім того, в справі наявні копії квитанцій від 20.10.2014 року, 09.12.2014 р., 14.01.2015 року про оплату ОСОБА_4 житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.83,105 на звороті, 106); довідка № 2781 від 21.10.2014 р. про те, що ОСОБА_4 отримує допомогу як одинока мати на ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 по 31.08.2030 року в розмірі 309,60 грн. (а.с.84), довідка з третьої міської лікарні м. Кременчука (а.с. 103,105).

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Такі висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1. ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо: свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів його сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадяни України зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_4 з серпня 2012 року без поважних причин за місцем реєстрації не проживає, тому відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України суд обґрунтовано визнав її та малолітню дитину такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

При цьому місцевим судом вірно враховано, що особистих речей відповідачки у спірній квартирі немає, вона створила сім'ю та разом з дитиною та її батьком проживають за іншою адресою, що також підтвердили допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14

Окрім того, свідок ОСОБА_14 при допиті в суді першої інстанції показала, що ОСОБА_4 з дитиною проживають разом з ОСОБА_15, батьком дитини, що вони відвідують бабусю ОСОБА_2, дитина періодично залишалася у неї.

Покази свідка ОСОБА_15, зокрема про те, що позивач чинить перешкоди відповідачу у проживанні в квартирі за місцем реєстрації, колегія суддів оцінює критично, оскільки він проживає разом з ОСОБА_4 та їхньою спільною дитиною ОСОБА_5 у квартирі, що належить його діду, про що надав покази у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зокрема про тимчасову відсутність відповідача за місцем реєстрації належними та допустимими доказами не підтверджені, спростовуються показами свідків, допитаними у суді першої інстанції та наявними у справі письмовими доказами.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що вона у спірній квартирі не проживає у зв'язку з перешкодами, які здійснює їй позивач, належними доказами не підтверджені.

Згідно матеріалів справи, з позовом до суду про вселення в квартиру у зв'язку з здійсненням перешкод з боку власника відповідач ОСОБА_4 не зверталася, до правоохоронних органів з приводу вказаних фактів відповідач звернулася лише після подання ОСОБА_2 позову про визнання ОСОБА_4 та її малолітньої дитини такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Таким чином, надані відповідачем талони-повідомлення про звернення до правоохоронних органів не заслуговують на увагу колегії суддів, як і копії квитанцій про оплату комунальних послуг, які відповідач почала сплачувати також після звернення позивача до суду з даним позовом.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема про упереджене ставлення до її представника в ході судового засідання - не спростовують вірні висновки суду про задоволення позову, відтак не приймаються до уваги колегії суддів. Окрім того, відповідно до ст. 23 ЦПК України, на підставах, зазначених у статтях 20,21,22 цього кодексу, судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у справі, проте зазначеним правом відповідач та її представник не скористалися.

Посилання на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, вирішивши питання зняття з реєстрації її малолітньої дочки, яка не була залучена до участі у справі та даним рішенням порушено її права на житло, - також не беруться до уваги, оскільки суд розглянув справу в межах заявлених позовних вимог; а інтереси малолітньої дитини при розгляді даної справи, яка відповідно до ст. 29 ЦПК України не має цивільної процесуальної дієздатності, представляла відповідач у відповідності до ч. 1 ст. 242 ЦК України, служба у справах дітей виконавчого комітету Автозаводської районної в м. Полтаві ради та прокуратура.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України , колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 березня 2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ О.В.Чумак

СУДДІ /підпис/ Т.О. Кривчун

/підпис/ П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області О.В.Чумак