Справа №582/335/14 Головуючий у суді у 1 інстанції - Яковенко
Номер провадження 22-ц/788/167/15 Суддя-доповідач - Білецький О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 05 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ», третя особа - ОСОБА_3,

про визнання недійсним договору про повну матеріальну відповідальність, стягнення заборгованості по заробітній платі і компенсації за невикористані відпустки, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

28 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом.

Уточнені позовні вимоги (т.1 а.с.75-79, т.2 а.с.181-185) мотивував тим, що з 14 грудня 2010 року працював директором Сумської районної Філії ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ», однак заробітну плату йому почали виплачувати лише з червня 2012 року близько 1600 грн. у місяць, що значно менше обумовленого розміру - 5000 грн.

Доводив, що наказ від 31 травня 2013 року про звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України до нього не доводився, а копію цього наказу він отримав лише 03 квітня 2014 року, знайомлячись з матеріалами кримінальної справи. Зазначав, що звільнення проведене без будь-яких підстав і без погодження з профкомом, договір про повну матеріальну відповідальність від 26 грудня 2011 року він не підписував, такий договір з ним взагалі укладатись не міг, а підпис від свого імені вважає підробленим.

За таких порушень просив поновити строки звернення до суду та:

- визнати недійсним договір про повну матеріальну відповідальність;

- стягнути на свою користь 135000 грн. заборгованості по заробітній платі;

- стягнути компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 2011, 2012, 2013 роки;

- поновити його на роботі на займаній посаді;

- стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 31 травня 2013 року;

- стягнути 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 05 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» на користь ОСОБА_2 16337 грн. заборгованості по заробітній платі, а на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неповноту з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати це рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Вважає безпідставною відмову у поновленні йому строку звернення до суду із вимогами про поновлення на роботі. Доводить помилковість висновків суду про його ознайомлення з рішенням про звільнення у період з 26 по 30 грудня 2014 року, оскільки ця дата ще не настала, а у грудні 2013 року він з цими документами знайомитися не міг, оскільки кримінальне провадження внесено до Реєстру тільки у лютому 2014 року.

Зазначає, що відповідач у судовому засіданні фактично визнав позовні вимоги про стягнення заробітної плати з розрахунку 2000 грн. на місяць, однак суд безпідставно стягнув лише мінімум.

Посилається на недоведеність виплати йому 3988 грн. компенсації за частину невикористаної відпустки - 48 днів та вказує що її загальна тривалість становить 75 днів.

Вважає незаконною відмову суду і в частині визнання недійсним договору про повну матеріальну відповідальність.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом і вбачається з Положення про Сумську районну філію ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ», затвердженого рішенням Загальних зборів учасників ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» від 06 грудня 2010 року, ця Філія не має статусу юридичної особи, а є відокремленим структурним підрозділом, що розташований поза місцезнаходженням Товариства (т.1 а.с.25-29).

Управління поточною діяльністю Філії здійснює директор Філії, який призначається і у своїй діяльності підпорядковується директору Товариства (п.7.1, 7.2).

Форми, системи та розміри оплати праці, а також режим роботи й відпочинку персоналу Філії визначаються керівництвом Філії за узгодженням з Товариством. Кошторис витрат на утримання Філії затверджується Товариством (п.7.7).

Згідно з наказом директора ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» від 14 грудня 2010 року №К/10 ОСОБА_2 призначено директором СРФ ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» (т.1 а.с.8).

Наказом директора ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» від 14 грудня 2010 року директору Сумської районної філії призначено заробітну плату у розмірі 5000 грн. (т.2 а.с.229).

Однак наказом директора Філії від 14 грудня 2010 року, погодженим з директором ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ», заробітну плату ОСОБА_2 ним самим визначено у розмірі 2000 грн. з моменту отримання Філією доходів від господарської діяльності (т.1 а.с.148).

Фактично ОСОБА_2 за виконання обов'язків на посаді директора СРФ ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» нараховувалось з травня 2012 року по червень 2013 року включно по 2000 грн. щомісячно, а після обов'язкових відрахувань він отримував на картковий рахунок заробітну плату в розмірі 1638 грн. 80 коп. (т.1 а.с.41-44, 120-146, т.3 а.с.42).

Правильно і з достатньою повнотою встановивши вказані факти, які не оспорюються сторонами, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відповідач безпідставно не нараховував і не виплачував даному працівнику заробітну плату за час роботи з 14 грудня 2010 року по квітень 2012 року включно, а тому на законних визначених ст.43 Конституції України, ст.ст.94, 115, 116, ч.2 ст.233 КЗпП України та ст.ст.21, 22, 24, 30 Закону України «Про оплату праці» підставах стягнув заборгованість за цей період на його користь.

За відсутності достовірних доказів щодо фактично відпрацьованого часу і розміру та порядку нарахувань у вказаний період, місцевий суд правильно відповідно до ст.ст.2, 95 КЗпП України, ст.ст.3, 29 Закону України «Про оплату праці» проводив розрахунки, виходячи із законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати.

Отже, у частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі рішення суду є законним та обґрунтованим.

Наказом директора ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» від 27 травня 2013 року №27/05-2013 створено комісію для проведення службового розслідування діяльності директора СРФ ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» ОСОБА_2 (т.1 а.с.30), яка за результатами перевірки склала акт службового розслідування від 31 травня 2013 року, яким встановлено, що використовуючи підроблене клопотання №26 від 17 травня 2012 року від імені ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» про відкриття банківського рахунку, ОСОБА_2 відкрив поточний рахунок НОМЕР_1 у Сумському РВ ПАТ «ПОЛТАВА-БАНК» за №26 від 17 травня 2012 року, на який без відома керівництва Товариства перераховував частину одержаної Філією виручки, та спрямовував ці кошти на корпоративну картку НОМЕР_2 в ПАТ «ПОЛТАВА-БАНК», з якої використовував їх на власний розсуд, не сплачуючи податки з отриманих на рахунок сум і не вносячи ці кошти до обов'язкової бухгалтерської та податкової звітності. Всього, таким чином, він за період до 06 травня 2013 року зняв з цього корпоративного рахунку 104811 грн. 86 коп. Також ОСОБА_2 грошові кошти у сумах 6000 грн. і 4000 грн. з рахунків Товариства спрямував на поповнення корпоративної картки НОМЕР_3 із призначенням платежу «на господарські потреби», але не надав документів на підтвердження цих витрат. Крім того, 30 травня 2013 року ним переказано 5093 грн. 04 коп. ПП «Теско», з призначенням платежу - за будівельні матеріали згідно з рахунком 0000512, однак будівельних матеріалів не виявлено (т.1 а.с.31, 35).

31 травня 2013 року вказаний акт було розглянуто на Загальних зборах учасників ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» та прийнято рішення про звільнення ОСОБА_2 із займаної посади з 31 травня 2013 року за одноразове грубе порушення своїх трудових обов'язків керівником філії (т.1 а.с.33).

Пунктом 1 наказу директора ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» від 31 травня 2013 року ОСОБА_2 звільнено з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України. В цьому наказі мається посилання на вказане рішення зборів, яке у свою чергу відсилає до вищезазначеного акту службового розслідування (т.1 а.с.10, 32, 180).

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не з'явився у відділ кадрів для отримання трудової книжки, ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» направляло йому за зареєстрованим на той час місцем проживання у АДРЕСА_1 (т.1 а.с.7) повідомлення від 03 червня 2013 року за вих.№3/06-13 про звільнення з роботи, та необхідність отримати трудову книжку або надати згоду на її пересилання поштою, але вони поверталися без вручення з відмітками «за закінченням встановленого строку зберігання» та «адресат не проживає» (т.1 а.с.37, 38, 39, 40).

Також за наслідками службового розслідування ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» 18 червня 2013 року звернулося до Прокуратури м.Суми із заявою про злочин, вчинений ОСОБА_2 (т.1 а.с.34-36).

В матеріалах кримінального провадження №0004471, порушеного 21 червня 2013 року за ознаками ч.2 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України (т.1 а.с.82-84) міститься вищезгаданий наказ від 31 травня 2013 року №31/05-2013 про звільнення ОСОБА_2 з посади директора СРФ ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» (т.1 а.с.176, 177, 178-179).

У період з 26 по 30 грудня 2013 року підозрюваний ОСОБА_2 ознайомився з матеріалами даного кримінального провадження, зокрема і з вказаним наказом, який міститься на арк.40 тому 2 цього кримінального провадження, що підтвердив своїм підписом у протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування (т.1 а.с.45-46, 88-89).

За таких з достатньою повнотою встановлених обставин, суд першої інстанції правильно вважав, що ОСОБА_2 допустив одноразове грубе порушення трудової дисципліни, яке виразилось у незаконному, без обліку та внесення до бухгалтерської і податкової звітності, використанні через відкритий без відома юридичної особи рахунок у ПАТ «ПОЛТАВА-БАНК» частини коштів товариства, що було достатньою підставою для накладення на нього дисциплінарного стягнення - звільнення за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України.

З цим висновком місцевого суду колегія суддів погоджується.

Не спростовує цих висновків і надана ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» довіреність від 14 грудня 2010 року на здійснення ОСОБА_2 керування діяльністю Філії від імені ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» з повноваженнями розпоряджатися засобами Філії у межах і в порядку, що встановлюється Положенням і цією довіреністю, та в рамках господарської діяльності Філії самостійно здійснювати ділові операції від імені ТОВ, якщо сума операції не перевищує 25000 грн. (т.1 а.с.9), оскільки звернення до «ПОЛТАВА-БАНК» про відкриття поточного рахунку №26 від 17 травня 2012 року юридичною особою не видавалось, та рух коштів по цьому рахунку проводився без відома Товариства.

Однак, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, а відповідно і у стягненні середнього заробітку, суд першої інстанції послався як на пропуск ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» визначеного ч.2 ст.148 КЗпП України строку накладення даного дисциплінарного стягнення, так і на пропуск працівником передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України строку звернення до суду.

У той же час, колегія суддів вважає, що допущене керівником філії щодо порядку відкриття рахунків та незаконного розпорядження коштами порушення було триваючим, причому останні вчинено у травні 2013 року, і всі вони виявлені лише наприкінці травня 2013 року при перевірці комісією, тому роботодавцем місячний та шестимісячний строки притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності дотримано.

Таким чином, рішення місцевого суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі за необґрунтованістю.

При відсутності підстав для поновлення позивача на роботі, не убачається і визначених ч.2 ст.235 КЗпП України мотивів і для стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому нема необхідності посилатись на дотримання/пропуск працівником строків звернення до суду, оскільки вони мають значення для захисту його порушеного права.

В силу ч.1 ст.43, абз.8 ст.43-1 КЗпП України для звільнення за п.1 ч.1 ст.41 цього Кодексу погодження з профспілковим органом не потрібно, до того ж позивач взагалі не довів існування профспілки у товаристві та своє членство у ній.

Той факт, що у даного працівника не відбиралось пояснення з приводу виявленого порушення, не впливає на законність його звільнення у цілому.

Описку щодо дати ознайомлення позивача з матеріалами кримінального провадження, місцевий суд не позбавлений можливості виправити у порядку ст.219 ЦПК України.

Із довідки ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» вбачається, що розмір компенсації позивачу за невикористану відпустку загальною тривалістю 59 днів за весь період роботи з 14 грудня 2010 року по 31 травня 2013 року (2 роки і 5 місяців) обраховувався із заробітку за останній рік та становив до виплати - 3988 грн. 73 коп. (т.3 а.с.42), які працівнику виплачено шляхом перерахування на картковий рахунок НОМЕР_4 у ПАТ «ВТБ БАНК» (т.1 а.с.44, 145, т.3 а.с.41).

Такі нарахування відповідають положенням ч.1 ст.6, ст.ст.21, 24 Закону України «Про відпустки», підп.а) п.1, абз.1 п.2, п.7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 (із змінами).

Заперечуючи наведені факти ОСОБА_2, не надав своїх розрахунків та не навів переконливих мотивів.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів вважає законним і обґрунтованим рішення місцевого суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення цієї компенсації.

26 грудня 2011 року між ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» та директором СРФ ТОВ «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» ОСОБА_2 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (т.1 а.с.181).

Відмовляючи у задоволенні вимог працівника про визнання недійсним цього договору місцевий суд зазначив, що за відсутності позовних вимог роботодавця до ОСОБА_2 про відшкодування завданої товариству шкоди через невиконання умов даного договору, у суду взагалі немає законних підстав давати в даній цивільній справі оцінку законності цього договору. Тобто, фактично суд першої інстанції не перевірив обставини укладення з позивачем оспорюваного ним договору та його відповідність чинному законодавству.

Дослідивши надані сторонами докази в цій частині, колегія суддів приходить до наступних висновків:

Посилання позивача про те, що він цей договір не підписував, а підпис від його імені є підробленим, дослідженими доказами не підтверджені.

Посада позивача не зазначена в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженому постановою Держкомітету СРСР по праці та соціальним питанням і ВЦРПС від 28 грудня 1977 року №447/24, сам зміст договору не відповідає Типовому, який є нормативно-правовим актом, а тому цей укладений між сторонами договір не відповідає ст.135-1 КЗпП України.

Ч.1 ст.9 ЦК України вказує про необхідність застосування положень цього Кодексу до врегулювання трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Нормами трудового законодавства не передбачено можливість такого способу захисту прав працівника, як визнання недійсним договору про повну матеріальну відповідальність.

Таким чином, у даному випадку колегія суддів керуючись нормами ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України визнає оспорюваний працівником договір недійсним.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 мотивував порушенням роботодавцем його трудових прав, зокрема як незаконним звільненням, так і невиплатою заробітної плати.

Частково задовольнивши вимоги про стягнення заробітної плати, до вимог про стягнення якої строки позовної давності не застосовуються (ч.2 ст.233 КЗпП України), місцевий суд безпідставно повністю відмовив у відшкодуванні моральної шкоди за пропуском позивачем тримісячного строку звернення до суду.

За таких порушень рішення суду першої інстанції в цій частині потрібно скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що тривале порушення відповідачем трудових прав позивача у вигляді невиплати заробітної плати, безумовно призвело до погіршення нормальних життєвих зв'язків цього працівника та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, чим завдано йому моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на його користь на підставі ст.237-1 КЗпП України. При цьому, враховуючи усі обставини та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, колегія суддів визначає її розмір у 1000 грн.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави, крім уже стягнутих судових витрат за вимоги майнового характеру, слід додатково стягнути судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції немайнових вимог - 243 грн. 60 коп., та відповідно за апеляційний перегляд - 121 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст.88, 303, п.2 ч.1 ст.307, п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст.314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 05 грудня 2014 року в частині вирішення позовних вимог про визнання договору про повну матеріальну відповідальність недійсним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити за необґрунтованістю.

Визнати недійсним укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» і директором Сумської районної філії цього товариства ОСОБА_2 договір про повну матеріальну відповідальність від 26 грудня 2011 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» на користь ОСОБА_2 1000 грн. (одну тисячу гривень) на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕКУЛЬТИВАЦІЯ» на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та у розмірі 121 грн. 80 коп. за розгляд справи в апеляційному суді.

В частині вирішення позовних вимог про стягнення заробітної плати і компенсації за невикористані відпустки це рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -