У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Карпенко Н. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позов Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві до ОСОБА_1 про приведення будинку до попереднього стану,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Подільського районного суду м. Києва знаходиться справа за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві до ОСОБА_1 про приведення будинку до попереднього стану.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у даній справі з наступних підстав.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві просить зобов'язати ОСОБА_1 привести до попереднього стану самочинно реконструйований садовий будинок на АДРЕСА_1 у Подільському районі м. Києва відповідно до технічного паспорту на садовий будинок реєстровий № 25-270/5968, шляхом знесення прибудови, посилаючись на ст. 376 ЦК України, ст. ст. 34, 38, 39, 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У ч. 4 ст. 376 ЦК України зазначено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно із ч. 7 вищезазначеної статті ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З урахуванням змісту вище наведеної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.

Так, відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим відповідно до статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду в разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені в приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та (або) якщо перебудова об'єкта є неможливою.

При цьому пунктом 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року , визначено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства.

У пункті 3 вказаного Положення зазначено, що основними завданнями Держархбудінспекції України є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства, у тому числі здійснення в межах своїх повноважень державного контролю за дотриманням законодавства, стандартів, нормативів, норм, порядків і правил із зазначених питань.

Таким чином, враховуючи, що позивач - Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві -звернувся до суду як суб'єкт владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва, містобудування та архітектури, суд дійшов висновку, що відносини між сторонами є публічно-правовими й зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, передбаченому КАС України.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року (№6-137цс14), від 24 червня 2015 року (№6-381цс15).

Частиною 2 ст. 4 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, кріс спорів, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини зокрема, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, суд дійшов до висновку про необхідність закриття провадження у даній справі, оскільки дані вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Крім того, слід роз'яснити позивачу його право на звернення з даним позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст. 4, 17 КАС України, ст. ст. 205, 210, 293 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за позов Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві до ОСОБА_1 про приведення будинку до попереднього стану закрити.

Роз'яснити позивачу його право на звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СуддяМ. О. Шаховніна