АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

02 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Калініній Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє Шуліка Аліна Володимирівна,

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк», Банк») звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом, в якому посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання у договірних відносинах, просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 12249,00 грн.

Відповідач, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк позовної давності, просив у задоволені позову відмовити.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПАТ «КБ «ПриватБанк» через свого представника подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи та без належної оцінки доказів у справі.

Порушення норм матеріального права полягає в тому, що суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 257, 261 ЦК України, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту строк позовної давності збільшено до 5 років.

Посилаючись на те, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, які відповідно до ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.05.2006 між Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», яке змінило свою назву на ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір, шляхом приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за яким Банк надав клієнту грошові кошти у розмірі 1 637 грн. 02 коп. на строк 12 місяців, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у термін до 07.05.2007 та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 2 % у місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, разом з цим відповідач належним чином умови договору не виконував, у зв'язку з чим заборгованість відповідача за період з 09.12.2009 по 09.12.2014 договором складає 12 249 грн.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, встановивши факт існування заборгованості відповідача, керуючись ст. 256, 257, ч. 4 ст. 267 ЦК України, дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з позовом за захистом порушеного цивільного права з пропуском загального строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У справі, яка переглядається, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Як зазначено відповідачем в апеляційній скарзі, збільшений термін позовної давності встановлений п. 5.5 Умов діяв з 09.12.2009 року.

Крім того, у заяві позичальника від 06 травня 2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

У зв'язку із цим доводи відповідача, що строк позовної давності збільшено за згодою сторін не можна визнати обґрунтованими, надані до позовної заяви Умови в редакції від 09.12.2009 року не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 05 травня 2006 року.

Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015року (№ 6-16/цс-15).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє Шуліка Аліна Володимирівна, - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/1049/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7724/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Мальченко О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.