Справа № 161/2325/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/773/845/15 Категорія: 48 Доповідач: Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Завидовської - Марчук О.Г.,

суддів - Федонюк С.Ю., Свистун О.В.,

при секретарі Перебойчуку Р.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що знаходиться в спільній частковій власності за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовною заявою про поділ майна, що знаходиться в спільній частковій власності, в якій просив виділити в натурі ОСОБА_3 37/50 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських і побутових будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, призначити по справі судову будівельно - технічну експертизу, встановити порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду від 20 лютого 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що знаходиться в спільній частковій власності - залишено без руху.

В зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської облаті від 26 березня 2015 року постановлено позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що знаходиться в спільній частковій власності вважати неподаною та повернути позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції,представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на цю ухвалу, в якій покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу в суд першої інстанції для продовження розгляду по суті.

В даному судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу не заперечив, однак вважає, що цей спір може бути вирішений в досудовому порядку.

Заслухавши осіб, які беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, доводи скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржувана ухвала до скасування з передачею справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Залишаючи позовну заяву без руху та надаючи позивачу строк для усунення недоліків, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не дотримано вимог п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, а саме не подано доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, не вказано ціну позову щодо вимог майнового характеру, а також з необхідності доплати судового збору, виходячи з дійсної ринкової вартості майна на момент подачі позову, а також оплати судового збору за заявлену позивачем вимогу немайнового характеру.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ОСОБА_3, суд виходив з того, що позивач в установлений ухвалою про залишення його позовної заяви без руху строк не усунув недоліків позовної заяви, зокрема ним на виконання вимог ухвали суду, відповідно до п.9 ч.1 ст. 80 ЦПК України та п.4 ч.2 ст. 119 ЦПК України, не надано звіту про дійсну ринкову вартість майна, яке підлягає поділу та не доплачено, виходячи з такої ціни, судовий збір.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК України.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ухвали Луцького міськрайонного суду від 20 лютого 2015 року про залишення позовної заяви без руху позивачем 23 березня 2015 року подано позовну заяву в новій редакції, в якій немайнова вимога про встановлення порядку користування земельною ділянкою, що знаходяться в АДРЕСА_1 ним знімається, а щодо ціни позову за майновою вимогою про поділ майна, що знаходиться в спільній частковій власності, позивач вказує, що вказана ціна визначена на підставі технічного паспорту, а саме додатку до нього «Характеристика будинку» і становить 85 466 грн, виходячи з якої ним сплачено судовий збір при подачі позовної заяви.

Пунктом 4 частини 2 статті 119 ЦПК України передбачено, що позовна заява, зокрема, має містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Згідно із п.9 ст. 80 ЦПК України ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності визначаєється дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 16 своєї постанови № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, вищезазначені вимоги закону залишив поза увагою, що призвело до неправильного вирішення питання.

За таких обставин постановлена у справі ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 26 березня 2015 року в даній справі скасувати, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: