Справа № 0907/2-149/2011
Провадження № 2/344/3/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Антоняка Т.М.,

секретаря Максимів Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобов'язання надати дозвіл на здійснення переобладнання квартири; зобов'язання не чинити перешкоди у здійсненні переобладнання квартири,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Управління архітектури і містобудування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивачі просили суд визнати недійсним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №21 від 23.01.1998 року, п.12.6; визнати незаконним та скасувати п.13.22 Рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №154 від 24.03.2009 року про дозвіл на проектно-пошукові роботи ОСОБА_1 для переобладнання квартири АДРЕСА_1 в частині добудови додаткових приміщень; усунути перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_1 за рахунок ОСОБА_1 шляхом знесення самочинної прибудови (фундаменту) 6,750 х 3500 м до квартири №1 по вулиці Василіянок та вивезення з прибудинкової території всіх будівельних матеріалів з приведенням її в попередній стан шляхом засипки викопаних ям та встановлення асфальтового покриття на подвір'ї; заборонити ОСОБА_1 проводити дії по добудові додаткових приміщень до своєї квартири, а виконавчому комітету приймати рішення про дозвіл на добудову додаткових приміщень їх спільного будинку АДРЕСА_1; стягнути з відповідачів порівно 15000 грн. моральної шкоди та понесених судових витрат по справі.

У позовній заяві позивачі зазначають, що вони є співласниками та користувачами 4-х квартирного одноповерхового будинку старої забудови АДРЕСА_1. Відрповідачка ОСОБА_1, будучи співвласником 1/4 частини квартири №1 цього ж будинку, розпочала самовільні будівельні роботи по прибудові веранди до своєї частини квартири, що порушує їх права співвласників.

Оскаржуючи дії відповідачки в управління архітектури і містобудування, їм стало відомо, що відповідно до рішення міськвиконкому №21 від 23.01.1998 року, ОСОБА_1 було дозволено здійснити прибудову до її квартири та здійснити пробивку віконного отвору в житловій кімнаті, тоді як питання дозволу на таку прибудову не було погоджено з ними. Крім того, відсутній дозвіл на виконання будівельних робіт, затверджений в установленому порядку проект такої добудови. Рішення виконавчого комітету втратило чинність, так як на даний час існують нові законодавчі положення щодо процедури отримання дозволів на будівництво і строки їх дії.

Крім того,24.03.2009 року виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради прийнято рішення №154, яким надано ОСОБА_1 дозвіл на проектно-пошуковіроботи в частині додаткових приміщень до квартири АДРЕСА_1.

В порушення існуючого порядку здійснення будівництва відповідачка розпочала і вже частково виконала роботи по добудові веранди, зокрема виконала роботи по влаштуванню фундаменту та частково здійснила підмурівку несучих стін з шлакоблоків розміром 6,750 х 3500 м. Також нею здійснено поглиблення вказаної прибудови підвального приміщення над квартирою №1 та виконані роботи з залиття залізобетонного поясу.

Не зважаючи на приписи та заборони Інспекції Держархбдконтролю в Івано-Франківській області та їх заперечення і скарги, відповідачка ОСОБА_1 продовжує проводити будівельні роботи, на їх спільній території перебувають будівельні матеріали, що створює перешкоди для користування спільним подвір'ям.

При цьому, прийняте міськвиконкомом рішення №154 від 24.03.2009 року не дає підстави відповідачці проводити будівництво за відсутності дозвільної документації.

Діями відповідачів їм завдано моральну шкоду, оскільки через будівельні роботи взимку в підвальному приміщенні, де проходять водні комунікації цілого будинку, замерзли труби і було припинено водопостачання, викликалася аварійна служба, внаслідок чого вони постійно перебувають у стресовій ситуації, стали частіше звертатися до лікувальних закладів. Ходіння по різних інстанціях про вжиття заборони продовження будівельних робіт, забрало в них чимало часу, здоров'я та матеріальних витрат.

В свою чергу ОСОБА_1 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з вимогами про дозвіл на здійснення переобладнання квартири АДРЕСА_1 під музей з добудовою додаткових приміщень у встановленому законом порядку без погодження із відповідачами; зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди у здійсненні переобладнання квартири АДРЕСА_1 під музей з добудовою додаткових приміщень.

В процесі розгляду справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 збільшили розмір позовних вимог, пред'являючи зустрічні позовні вимоги до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради , якими просять:

зобов'язати виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надати дозвіл ОСОБА_1 на здійснення переобладнання квартири АДРЕСА_1 під музей з добудовою додаткових приміщень без погодження з відповідачами при умові виконання нею умов, встановлених законодавством щодо забудови територій;

зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди у здійсненні переобладнання квартири АДРЕСА_1 під музей з добудовою додаткових приміщень.

У зустрічній позовній заяві зазначено, що вона (ОСОБА_1.) та її син - ОСОБА_2, є власниками квартири АДРЕСА_1 в рівних долях. У зв'язку з тим, що дерев'яна веранда - вхід до їх квартири прогнила та є непридатною для користування, вона вирішила провести реконструкцію веранди. Крім того, після смерті чоловіка, вони вирішили створити музей у приміщенні, де вони проживають, а тому з метою облаштування житлового приміщення на мансардному поверсі також необхідна реконструкція.

Про початок реконструкції вона попереджала сусідів, будівельні роботи проводились таким чином, щоб не зашкодити їхній частині будинку у відповідності до будівельних норм і правил. Такі роботи спрямовані на покращення стану будинку та утримання його в належному стані.

У відповідності до законодавства, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надав їй дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт згідно з висновком міжвідомчої комісії для переобладнання квартири №1 під музей з добудовою додаткових приміщень. Розроблено відповідний проект, який пройшов погодження в управлінні архітектори і містобудування. Однак відповідачі не надали згоду на здійснення будівництва, тоді як ОСОБА_5 та ОСОБА_6 взагалі не мають жодного відношення до прибудови, оскільки їхні квартири не мають з її квартирою суміжних стін. Таким чином при проведенні нею добудови права відповідачів ніяким чином не були порушені.

Позивачами за первинним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до прийняття судом рішення подано заяву про залишення їх позову без розгляду.

Відповідно до ухвали суду від 19 травня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_1, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Управління архітектури і містобудування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання недійсним п.12.6 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №21 від 23.01.1998 року; визнання незаконними та скасування п.13.22 Рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №154 від 24.03.2009 року; усунення перешкод в користуванні будинком та прибудинковою територією шляхом знесення самочинної прибудови та приведення прибудинкової території в попередній стан; заборону ОСОБА_1 проводити дії по добудові додаткових приміщень до своєї квартири, а виконавчому комітету приймати рішення про дозвіл на добудову додаткових приміщень до будинку АДРЕСА_1; стягнення моральної шкоди - залишено без розгляду.

ОСОБА_1 в судовому засіданні в підтримала поданий нею зустрічний позов в повному обсязі, який просила задовольнити.

В судовому засіданні відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх представник ОСОБА_7 вимоги зустрічного позову заперечили у повному обсязі.

Представник виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні заперечила вимогу зустрічного позову про зобов'язання надати дозвіл на здійснення переобладнання квартири заперечила, зазначивши, що питання надання дозволу на переобладнання належить до компетенції виконавчого комітету, а спосіб захисту порушених позивачкою прав вважає обраним невірно. Щодо вимоги зобов'язання не чинити перешкоди у здійсненні переобладнання квартири не заперечила.

Представник Управління архітектури і містобудування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні заперечив щодо вимог зустрічного позову, вказавши, що питання здійснення прибудови відрегульовано Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", в якому прописана поетапна процедура отримання дозволів на переобладнання квартири.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог зустрічного позову з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, будинок АДРЕСА_1 є чотирьохквартирним будинком, співвласниками якого є: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.10, 11, 17-19 т.1), а також ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 13,136, 137 т.1).

Встановлено, що ОСОБА_1, як співвласник квартири АДРЕСА_1, розпочала будівельні роботи по переобладнанню своєї частини квартири.

Відповідно до п.12.6 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №21 від 23.01.1998 року, ОСОБА_1 надано дозвіл на здійснення прибудови веранди до власної квартири АДРЕСА_1 та пробивки віконного отвору в житловій кімнаті (а.с.138, т.1).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №154 від 24.03.2009 року ОСОБА_1 надано дозвіл на переобладнання квартири АДРЕСА_1 під музей з добудовою додаткових приміщень (а.с.149, т.1).

Однією з вимог зустрічного позову є вимога про зобов'язання виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради надати дозвіл ОСОБА_1 на здійснення переобладнання квартири АДРЕСА_1 під музей з добудовою додаткових приміщень без погодження з відповідачами при умові виконання нею умов, встановлених законодавством щодо забудови територій, яку суд не вважає обгрунтованою з огляду на нижченаведене.

Як передбачено ст.152 ЖК України переобладнання і перепланування квартири, що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради.

Частина 2 статті 16 ЦК України визначає можливі способи захисту цивільних прав та інтересів.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (абзац 2 частини 2 ст.16 ЦК).

При вирішенні спору суд виходить з того, що надання дозволу на здійснення переобладнання квартири є виключною компетенцією органу місцевого самоврядування та можливе за умови виготовлення та погодження в порядку визначеному законодавством відповідного проекту, а не використання проектних пропозицій, як у випадку позивачки за зустрічним позовом. Такого проекту суду не представлено, як і не представлено будь-яких інших доказів щодо цієї вимоги.

Щодо вимоги зустрічного позову про зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди у здійсненні переобладнання квартири АДРЕСА_1 під музей з добудовою додаткових приміщень, судом встановлено що ОСОБА_1 розпочала роботи по переобладнанню квартири відповідно до рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №154 від 24.03.2009 року ОСОБА_1, яким їй надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт для переобладнання квартири АДРЕСА_1 під музей з добудовою додаткових приміщень. Крім того ОСОБА_1 надала суду розроблені проектні пропозиції, однак доказів про належне затвердження такого проекту відповідачкою не представлено.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У абзацах 7-8 п.4 постанови №6 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний документ (статті 35-37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад докумен- тації, визначеної статтями 1,7 та 8 Закону України «Про архітектурну діяльність», отриманої відповідно до статей 29,31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27,30 зазначеного Закону.

Як зазначено п.8 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102-1 ЗК) або з інших передбачених законом підстав.

Таким чином, беззаперечною є та обставина, що спірна прибудова здійснена ОСОБА_1 хоча і на підставі дозволу місцевого органу самоврядування та в межах належної їй на праві власності квартири, однак без належно затвердженої проектної документації, що свідчить про її самочинність.

Крім того, суду не представлено доказів права власності на земельну ділянку, на якій проводиться добудова.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищенаведені норми, обов'язок доказування, що діями відповідачів чиняться перешкоди у здійсненні переобладнання квартири АДРЕСА_1, покладені на позивачів.

Так, у зустрічній позовній заяві позивачами зазначається, що відповідачами чиняться перешкоди у здійсненні переобладнання квартири, однак доказів здійснення відповідачами таких перешкод та у чому полягає порушення їх прав, позивачами не представлено суду.

Виходячи з положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, а також, як роз'яснюється у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Згідно п. 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 вказаного Кодексу про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У розумінні вище зазначених норм матеріального та процесуального права позивачі не довели належними та допустимими доказами обставини, які б підтверджували наявність перешкод для здійснення переобладнання квартири з добудовою до неї, за наявності підстав, передбачених чинним законодавством України у сфері надання дозволів на здійснення будівництва, а відтак позов не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до п.8 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», п.3, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, ст.152 ЖК України, ст.ст. 16, 376, 392 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 61, 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

В зустрічному позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобов'язання виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради надати дозвіл ОСОБА_1 на здійснення переобладнання квартири АДРЕСА_1 під музей з добудовою додаткових приміщень без погодження з відповідачами при умові виконання нею умов, встановлених законодавством щодо забудови територій; зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди у здійсненні переобладнання квартири АДРЕСА_1 під музей з добудовою додаткових приміщень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених статтею 294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя Т.М. Антоняк

Повний текст рішення виготовлено 25 травня 2015 року.