Справа № 643/5170/13-ц
Номер провадження 6/643/190/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2015 року Московський районний суд м. Харкова у складі судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Славгородської В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові подання державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити право виїзду боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за межі України до виконання зобовязання, покладеного рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.07.2014 року по справі № 543/5170/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів.

В обґрунтування зазначив, що в рамках виконавчого провадження ВП № 44228417, в якому стягувачем є ОСОБА_3, боржником - ОСОБА_2, останньою добровільно не виконано вимоги державного виконавця. В зв'язку з наведеним було накладено арешт на все майно ОСОБА_2 При цьому державним виконавцем отримано дані щодо відсутності рахунків у боржника. Автомобіль ДЕО Ланос, належний боржнику, виявити за місцем реєстрації не виявилось можливим. В зв'язку з наведеним державним виконавцем оголошено розшук зазначеного автомобілю. Перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим у зв'язку із відсутністю мешканців квартири № 144, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 47-Б, про що складені акти державного виконавця від 17.10.2014 року, 06.03.2015 року, 29.04.2015 року, 20.05.2015 року. Також державним виконавцем отримано дані з Пенсійного фонду України щодо відсутності інформації про отримання боржником пенсії.

В судовому засіданні заявник підтримав подання та доводи, викладені в ньому, в повному обсязі. Уточнив, що в поданні він просить тимчасово обмежити право виїзду боржника за межі України. Крім того, зазначив, що боржнику ОСОБА_2 направлялась постанова про відкриття виконавчого провадження, в зв'язку з чим остання обізнана про наявність виконавчого провадження.

Стягувач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала подання. Зазначила, що згідно наявної в неї інформації, боржник ОСОБА_2 працює адвокатом та має доходи від вказаної діяльності, обізнана про наявність судового рішення щодо стягнення з неї грошових коштів та свідомо ухиляється від його виконання. Крім того, зазначила, що неодноразово бачила боржника за кермом вказаного вище автомобіля, а також що син боржника обіцяв їй, що його мати виконає рішення суду та сплатить їй грошові кошти.

Суд, дослідивши доводи подання та матеріали справи, встановив наступне.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.05.2014 року, ухваленим у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, грошові кошти в розмірі 16240,00 грн. (шістнадцять тисяч двісті сорок гривень) в рівних частках, по 8120,00 грн. (вісім тисяч сто двадцять гривень) з кожного. Стягнуто з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, витрати по сплаті судового збору в розмірі 244,82 грн. (двісті сорок чотири гривні вісімдесят дві копійки) в рівних частках, по 122,41 грн. (сто двадцять дві гривні сорок одна копійка) з кожного.

На виконання вказаного вище рішення видано виконавчий лист від 29.05.2014 року.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

З правових позиції, викладених в узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, підготовленому Верховним Судом України, вбачається наступне.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, з вказаних вище правових позицій вбачається, що задоволення клопотання державного виконавця можливе лише за умови доведення факту саме свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення. Факт невиконання боржником зобов'язання сам по собі ще не може свідчити про його свідоме ухилення від вказаного обов'язку.

Державний виконавець в ході судового розгляду зазначив, що в нього в даний час відсутні докази, які б підтверджували свідоме невиконання ОСОБА_2 зобов'язань за вказаним вище судовим рішенням та свідоме ухилення від такого виконання. Також зазначив, що їй невідомі випадки свідомого невиконання боржником ОСОБА_2 обов'язків, визначених ч. 6 ст. 12 Закону України Про виконавче провадження, зокрема неподання відомостей, неявка за викликом державного виконавця тощо. Державний виконавець також пояснив, що боржник ОСОБА_2 обізнана про наявність виконавчого провадження та невиконання судового рішення протягом тривалого часу свідчить про її ухилення від виконання зобов'язань.

Проте, як було зазначено вище в правових позиціях Верховного Суду України, само по собі невиконання боржником ОСОБА_2 самостійно судового рішення протягом строку, зазначеного в постанові про відкриття виконавчого провадження, на яке посилався державний виконавець як на підставу звернення до суду з поданням, не може вважатись належним доказом її ухилення від виконання зобов'язання.

Інших доказів суду не надано.

Так, з вказаних вище актів державного виконавця вбачається, що перевірити майновий стан боржника виявилось неможливим у зв'язку з відсутністю мешканців квартири, а не у зв'язку із свідомим перешкоджанням з боку боржника вказаним діям державного виконавця.

Вказані вище доводи ОСОБА_3 щодо свідомого ухилення боржника від виконання зобов'язань суд не може прийняти до уваги, оскільки будь-яких доказів на підтвердження наявності у боржника доходів суду не надано. Пояснення ОСОБА_3 відносно того, що вона неодноразово бачила боржника, який є адвокатом, в судах, а також що їй відомо про наявність у боржника доходів від адвокатської діяльності, суд не може визнати належними та допустимими доказами, якими мають підтверджуватись вказані обставини.

За таких обставин, розглядаючи подання на підставі наданих суду доказів, суд приходить до висновку щодо його передчасності, оскільки станом на час розгляду подання суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення суду, тобто факту будь-яких її свідомих діянь (дій або бездіяльності), спрямованих на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у неї є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від боржника об'єктивні обставини.

Керуючись ст. 208-210, 377-1 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Крівцов Д.А.