АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/377/15 Справа № 2/199/1583/13 Головуючий у 1 й інстанції - Подорець О.Б. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27

жовтня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року позивач звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. Від сплати судового збору звільнена у відповідності до вимог чинного законодавства.

У обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що 08 лютого 2011 року, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинув її чоловік ОСОБА_5. Кримінальна справа, у зв'язку з відсутністю у діях відповідача складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України припинена 18 серпня 2011 року постановою про припинення кримінальної справи. Оскільки, від спільного шлюбу з ОСОБА_5 позивач має малолітню дитину - доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, то у відповідності до вимог ст.1200 ЦК України просила суд стягнути на її користь з відповідача 28 856,72 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволені частково.

Ухвалено, стягувати щомісячно з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, матеріальну шкоду, завдану смертю потерпілого, неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 313,66 грн., починаючи стягнення з 08 лютого 2014 року і до досягнення нею повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави - 243,60 грн. судового збору. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким змінити рішення суду першої інстанції в частині зарахування в якості відшкодування відповідачем матеріальної шкоди на утримання малолітньої ОСОБА_3 в період з 08.02.2011 року по 08.02.2014 року (за три роки) у розмірі 11 291,76 грн., оскільки, вважає, що рішення першої інстанції у цій частині ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Задовольняючи частково касаційну скаргу позивачки, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своєю ухвалою від 16 квітня 2014 року визначив, що у порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України суди попередніх інстанції на зазначені положення закону уваги не звернули, в достатньому обсязі не з"ясували обставини справи, належним чином не перевірили обставини, на які відповідач посилався, як на підставу своїх заперечень, а саме, що він у повному обсязі відшкодував позивачці та членам її сім"ї шкоду, завдану внаслідок загибелі в ДТП ОСОБА_5 і, зокрема, поклав на особистий рахунок ОСОБА_3 у ПАТ "ПриватБанк" 20 000 грн. Докази відповідача в цій частині належним чином не перевірені та відповідні докази на їх підтвердження не витребувані (ст..137 ЦПК України). Крім того, визначаючи розмір відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції, посилаючись на вимоги ч.2 ст. 1195 ЦК України, виходив з того, що на момент загибелі ОСОБА_5 не працював, однак, вказана обставина також підлягала перевірці.

Так, під час розгляду справи, судом першої інстанції було встановлено, що 08 лютого 2011 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем "Шкода Октавія", здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5, внаслідок чого потерпілий помер. Постановою старшого слідчого по ОВД відділу по ДТП СУ МУМВС України в Дніпропетровській області від 18 серпня 2011 року кримінальну справу № 70111032 у зв"язку з відсутністю у діях ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України - припинено. Також судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 серпня 1995 року, від якого мають малолітню доньку -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до п.1 ч.1, ч.ч. 2,3 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Особам, визначеним у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 має право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а саме свого батька, відповідно вищевказаних норм закону.

Відповідно до ч.2 ст. 1195 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

На вимоги Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що зазначені у ухвалі від 16 квітня 2014 року, судом першої інстанції було перевірено та встановлено, що на момент смерті ОСОБА_5 не працював, що підтверджено довідкою ПП "Гарантія-СА" від 25.07.2024 року № 2507/14, та у якій зазначено, що померлий з підприємством не перебував у трудових відносинах. Вказане також підтверджено відповіддю державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 23.09.2014 року(а.с.149-150).

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено розмір утримання на дитину, який складає 313,66 грн. А саме, з урахуванням того, що потерпілий не працював та його дохід становив мінімальну заробітну плату відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" (що діяв на момент його смерті) в розмірі 941 грн.

Згідно зі ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Як було встановлено в ході розгляду справи, у суді першої інстанції, та визнано сторонами, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає, відповідачем було відшкодовано позивачу 10000 грн. на поховання чоловіка, а пізніше, відповідачем позивачу було сплачено 70000,00 грн. в якості повної моральної та матеріальної компенсації позивачу та її родині у зв'язку зі смертю чоловіка, що підтверджується відповідними розписками позивача про отримання коштів.

Як убачається з матеріалів справи, розписка про отримання позивачкою 70 000 грн. датована 21 вересня 2011 року і саме 21 вересня 2011 року позивачкою особисто було відкрито у ПАТ КБ "ПриватБанк" депозитний вклад на суму 20 000 грн. У суді апеляційної інстанції позивачкою не було надано доказів того, що вказана сума є її особистими коштами та не спростовано заперечення відповідача, що зазначені грошові кошти не є її особистими коштами, а є частиною від переданих ним 70 000 грн., які і були у його присутності перераховані на банківський рахунок позивача, саме як законного представника неповнолітньої доньки у порядку передбаченому ст. 1200 ЦК України та ст. 1202 ЦК України, тобто, за три роки наперед - з 08.02.2011 року по 08.02.2014 року та у розмірі 11291,76 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем відшкодовано, у тому числі і неповнолітній ОСОБА_3, як члену родини позивача, шкоду, завдану смертю потерпілого, шляхом передачі грошових коштів позивачці, як законному представнику неповнолітньої доньки. А відтак, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої смертю потерпілого, за вказаний період задоволенню не підлягають.

У іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенніх суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не вбачає, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня

2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез