Справа № 133/3564/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.02.2015 року

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

В складі: головуючого судді Слободяного О.Є.

при секретарі Пясковській Н.А.

з участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Козятині цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа на боці позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 - про визнання права на користування житловим приміщенням та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання права на користування житловою кімнатою площею 13.3 кв.м. з прибудованою лоджією, яка знаходиться в квартирі АДРЕСА_1. та вселення у житлову кімнату площею 13.3 кв.м. з прибудованою лоджією, яка знаходиться в квартирі АДРЕСА_1

Позивачка ОСОБА_3 посилається на те, що 21 вересня 2002 року її батьками - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - було придбано двокімнатну квартиру під номером АДРЕСА_1. Вказана квартира має загальну площу 52,3 кв. м., житлову - 32,5 кв. м., складається з житлової кімнати площею 19,2 кв.м. та житлової кімнати площею 13,3 кв.м. з прибудованою лоджією, а також допоміжних приміщень.

25 вересня 2013 року рішенням Козятинського міськрайсуду шлюб.між її батьками було розірвано. 14 січня 2014 року рішенням Козятинського міськрайсуду було проведено поділ спільного майна подружжя, за кожним з батьків визнано право власності (в ідеальній долі) на 1/2 частину квартири.

Ухвалою Козятинського міськрайсуду від 16 червня 2014 року було визнано мирову угоду між її батьками. ОСОБА_4 виділено в користування житлову кімнату площею 13,3 кв.м. з прибудованою лоджією, ОСОБА_5 виділено в користування житлову кімнату площею 19,2 кв.м. Допоміжні приміщення залишено у спільному користуванні. В квартирі вона зареєстрована і проживає з моменту її придбання, іншого житла не має. Починаючи з 25 вересня 2014 року її батько став чинити їй перешкоди у користуванні виділеною йому кімнатою з лоджією. Він встановив до вхідних дверей кімнати замок, має намір встановити металеву решітку. Таким чином, відповідач позбавив її, як члена сімії, права користування житлом. Вона не може вільно користуватись кімнатою, якою вона постійно користувалась і де постійно були і є її меблі та інші речі. Вона не може вільно вийти на лоджію, щоб відпочити, подихати свіжим повітрям, провітрити одяг, просушити білизну і т.д.

Ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла. Ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним в квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Відповідно до ст. 64 ЖК України вона є членом сім'ї власника квартири ОСОБА_4 і відповідно має право користуватись жилим приміщенням нарівні з ним, а тому просить позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала і підтвердила зазначені вище обставини.

Третя особа на боці позивачки, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала і підтвердила зазначені вище обставини, а також пояснила, що донька в даний час проживає з нею в одній кімнаті. В кімнату площею 13.3 кв. м. відповідач доньку не пускає, чим порушує її права.

Представник відповідача позов не визнав і пояснив, що згідно з ухвалою Козятинського міськрайсуду від 16 червня 2014 р. ОСОБА_4 виділено у користування житлову кімнату площею 13,3 кв.м. та лоджію 1,5 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1. Зі змісту ухвали слідує, що умови затвердженої судом мирової угоди не суперечать закону та не порушують прав чи інтересів інших осіб.

Після набрання ухвалою законної сили ОСОБА_4 набув право користування житловою кімнатою площею 13,3 кв.м. Позовні вимоги ОСОБА_3 фактично направлені на позбавлення ОСОБА_4 встановленого судовим рішенням права користування належним йому на праві власності житлом та порушують як приписи ст.383 ЦК України, так і приписи ст. 155 ЖК України, згідно якої власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, щзо позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_6 народилась 23.10.1992 року. тобто їй виповнилось 22 роки(а.с.5). Згідно з договором купівлі-продажу від 21 вересня 2002 року відповідачем ОСОБА_4 було придбано двокімнатну квартиру під номером АДРЕСА_1. Вказана квартира має загальну площу 52,3 кв. м., а житлову - лише 32,5 кв. м., складається з житлової кімнати площею 19,2 кв.м. та житлової кімнати площею 13,3 кв.м. з прибудованою лоджією, а також допоміжних приміщень(а.с.7-8).

14.01.2014 року рішенням Козятинського міськрайсуду було проведено поділ спільного майна подружжя, за ОСОБА_4 визнано право власності (в ідеальній долі) на 1/2 частину квартири, за ОСОБА_5 визнано право власності (в ідеальній долі) на 1/2 частину квартири(а.с.13). Ухвалою Козятинського міськрайсуду від 16 червня 2014 року було визнано мирову угоду між батьками позивачки. ОСОБА_4 виділено в користування житлову кімнату площею 13,3 кв.м. з прибудованою лоджією, ОСОБА_5 виділено в користування житлову кімнату площею 19,2 кв.м. Допоміжні приміщення залишено у спільному користуванні. Ухвала набрала чинності 24.06.2014 року. (а.с.14-17).

Таким чином, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що відповідач ОСОБА_4 має право користуватись житловою кімнатою площею 13,3 кв.м. та допоміжними приміщеннями квартири та не має права користуватись житловою кімнатою площею 19,2 кв.м. Зі змісту ухвали суду вбачається. що інші особи, які проживають у квартирі, без дозволу ОСОБА_4 не мають права користуватися житловою кімнатою площею 13,3 кв.м.

Позивачка зареєстрована у АДРЕСА_1 з 21.02.2009 року(а.с.5, зворот). З пояснень сторін та їх представників судом встановлено, що позивачка проживає у квартирі та користується житловою кімнатою площею 19,2 кв.м. та допоміжними приміщеннями квартири. Житловою кімнатою площею 13,3 кв.м. позивачка не користується.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 50 Житлового кодексу України при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім

подружжя.

Враховуючи вимоги ч.2 ст. 50 ЖК України та те, що позивачці виповнилось 22 роки, вселення її у житлову кімнату площею 13,3 кв.м., яка виділена в користування відповідачу, є неможливим.

Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що права позивачки на користування квартирою АДРЕСА_1 відповідачем не порушені, що позивачка не має права на користування житловою кімнатою площею 13.3 кв.м. з прибудованою лоджією, яка знаходиться в квартирі АДРЕСА_1, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ч.2 ст. 50 ЖК України, ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. ОСОБА_3 відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання права на користування житловою кімнатою площею 13.3 кв.м. з прибудованою лоджією, яка знаходиться в квартирі АДРЕСА_1

2. ОСОБА_3 відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про вселення у житлову кімнату площею 13.3 кв.м. з прибудованою лоджією, яка знаходиться в квартирі АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Вінницької обл.. через Козятинський міськрайсуд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які приймали участь у справі, однак не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя -підпис

З оригіналом згідно:

Суддя

Секретар

Дата документу 18.02.2015 року