Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Турченка О.В., при секретарі Грачовій О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування зазначив, що після смерті матері залишилося спадкове майно у вигляді ? частки квартири АДРЕСА_1, ? частка якої також належить йму на підставі свідоцтва про право власності на житло за №12668 від 09.12.1993 року, виданого Маріупольським державним виробничим підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик». В органах технічної інвентаризації право власності на вищевказану квартиру зареєстроване не було. Окрім нього спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 немає. Коли він звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, йому було відмовлено, оскільки наданий ним документ (свідоцтво про право власності на житло №12668, видане Маріупольським державним виробничим підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик»), який підтверджує право власності спадкодавиці ОСОБА_2 на квартиру, не відповідає вимогам законодавства. У зв'язку з цим просить визнати за ним право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2

Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали повністю.

Представник Маріупольської міської ради Наливай О.С. заперечувала проти позову та зазначила, що свідоцтво про право власності на житло підлягає обов'язковій реєстрації в органах технічної інвентаризації, а тому через відсутність такої реєстрації право власності на спірну квартиру у спадкодавці ОСОБА_2 не виникло, отже ніякого переходу прав від нього до спадкоємця бути не може. Окрім того відсутні відомості з нотаріальної контори про наявність спадкової справи, що необхідно для встановлення кола можливих спадкоємців.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правові відносини.

Віфдповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 11.04.2014 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11.04.1975 року позивач ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_2

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло №12668 від 09.12.1993 року, виданого Маріупольським державним виробничим підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик», квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1

Відповідно до довідки № 30/01-16 від 05.03.2015 року, виданої приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4, спадкоємцем за законом першої черги, який прийняв спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори за 23.09.2014 року є син померлої ОСОБА_2 ОСОБА_1 Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися.

Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 про відмову у вчинені нотаріальної дії №174/02-31 від 15.10.2014 року позивачеві ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, яке складається з ? частки квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з подачею ним документів, які не відповідають вимогам законодавства і не можуть бути прийняті як правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності спадкодавця на вказану вище квартиру.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1, було видано на підставі розпорядження (наказу) від № 12668 від 09.12.1993 року, про що було внесено відповідний запис до реєстраційної книги.

Згідно до абз. 3 ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, яка діяла на час виникнення прав на нерухоме майно) приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до п.5 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир у власність громадян оформлялася свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструвалося в органах приватизації і не потребувало нотаріального посвідчення.

Відповідно до п.п. 13, 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року №56 (яке було чинним на момент виникнення права власності на квартиру) приватизація державного житлового фонду здійснювалася уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управління яких знаходився державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснювалася на підставі рішень відповідних органів приватизації.

Вищезазначеним Положенням також визначався порядок державної реєстрації права власності на квартиру, зокрема п.28 Положення передбачалася обов'язкова реєстрація в органах технічної інвентаризації свідоцтва про право власності на квартиру.

Таким чином, зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили ЦК України та Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, право власності на приватизовану квартиру виникло у спадкодавиці з моменту видачі розпорядження про передачу квартири в спільну сумісну власність, тобто з 09.12.1993 року.

З огляду на вказане суд вважає, що оскільки позивач, як спадкоємець прийняв спадщину після смерті матері, але не може отримати свідоцтва про право на спадщину на ? частку спірної квартири, то слід захистити його права та в судовому порядку визнати за ним право власності на ? частку вказаної квартири як за єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 80, 88, 197, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 46,8 кв. м, жилою площею 31,3 кв. м.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В.Турченко