Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 27 червня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 квітня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 02 грудня 1989 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. З лютого 2010 року подружжя разом не проживає, спільного господарства не веде. ОСОБА_3 зазначає, що за період шлюбу ними придбано рухоме та нерухоме майно, яке є спільною власністю подружжя. Поділити майно в добровільному порядку сторони не можуть. Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив задовольнити його позовні вимоги і визнати за ним право власності на: Ѕ частину земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2; дерев'яний одноповерховий будинок з мансардою, збудований на зазначеній земельній ділянці; автомобіль марки SSANG YONG Rexton RX270XDI; залишити у власності ОСОБА_4: Ѕ частину земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2; цегляний двоповерховий будинок з мансардою, розташований на зазначеній земельній ділянці; земельну ділянку площею 0,5016 га, яка розташована за цією ж адресою; квартиру АДРЕСА_1, а також рухомі речі: люстру кришталеву вартістю 2 000 грн, телевізор Panasonic вартістю 1 600 грн, спальню вартістю 15 000 грн, меблеву стінку вартістю 5 600 грн, шкіряний куток вартістю 6 400 грн, холодильник LG вартістю 4 000 грн.

До початку розгляду справи по суті ОСОБА_3 змінив предмет позову й просив провести поділ спільного майна подружжя, до складу якого входять два незакінчені будівництвом житлові будинки: дерев'яний одноповерховий будинок з мансардою й цегляний двоповерховий будинок з мансардою, збудовані на земельній ділянці площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, а також автомобіль марки SSANG YONG Rexton RX270XDI та визнати за ним право власності на цей автомобіль і стягнути з ОСОБА_4 на його користь грошову компенсацію частки у спільній сумісній власності подружжя - незакінчених будівництвом житлових будинків у розмірі 382300 грн.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 27 червня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15 квітня 2013 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга заявника підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції погодився з його висновками, що позивачем не доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а саме, що земельна ділянка площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя; реконструкція дерев'яного одноповерхового будинку з мансардою проводилися у період шлюбу, а під час будівництва цегляного двоповерхового будинку з мансардою ОСОБА_3 ніс трудові або грошові затрати. Крім того, ОСОБА_3 не внесено на депозитний рахунок суду суму грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля марки SSANG YONG Rexton RX270XDI, яка належить відповідачці, оскільки зазначений автомобіль є неподільною річчю.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанцій погодитися не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до пункту 2 частини першої статті 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Установлено, що з 02 грудня 1989 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення міститься і в статті 368 ЦК України.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя".

Також у пункті 23 цієї Постанови зазначено, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності подружжя укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Зазначаючи, що дерев'яний одноповерховий будинок з мансардою, розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_2, придбаний ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 12 червня 1989 року, тобто до укладення шлюбу, а дозвіл на його реконструкцію видано 15 липня 2010 року - після припинення шлюбних відносин, тому зазначений будинок не підлягає поділу між подружжям, суд апеляційної інстанції не з'ясував період, в який проведено реконструкцію зазначеного будинку (до чи після надання такого дозволу виконкомом Пониквянської сільської ради Бродівського району Львівської області), у зв'язку з чим не встановив можливість віднесення цього будинку до складу майна, що підлягає поділу між подружжям, також суд не дослідив, ким проводились реконструкція будинку та джерело коштів для її проведення; пославшись на рішення виконкому Пониквянської сільської ради Бродівського району Львівської області від 15 липня 2010 року (а.с. 265), суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що зазначене рішення не подавалось до суду першої інстанції як доказ, проте у порушення статті 303 ЦПК України зазначене рішення було предметом дослідження в суді апеляційної інстанції без з'ясування підстав його неподання до суду першої інстанції та поважності причин його неподання.

Щодо поділу цегляного двоповерхового будинку з мансардою, то суд апеляційної інстанції не навів мотивів, з яких дійшов висновку, що вказаний будинок не підлягає поділу, бо шлюбні відносини припинено саме у червні 2009 року, не спростував доводи ОСОБА_3 про припинення шлюбних відносин з лютого 2010 року.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому беруться до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Відповідно до частини третьої статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію (пункти 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок".

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" зазначено, що розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

У силу положень статті 143 ЦПК України суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Установлено, що ОСОБА_3 подавав заяву про призначення експертизи для визначення вартості частки ОСОБА_4 у спільному майні подружжя.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_3 про призначення експертизи, оскільки в заяві про зміну предмета позову ОСОБА_3 визначив розмір грошової компенсації у сумі 382 300 грн. Проте, судом не звернуто увагу, що призначення експертизи необхідно для встановлення дійсної ринкової вартості будівельних матеріалів та будівельних робіт, затрачених на будівництво двох незавершених будівництвом будинків, а також, що сума, вказана ОСОБА_3 для стягнення на його користь підлягає перевірці (а.с. 33 - 35).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 також просив призначити експертизу посилаючись на норми права, однак апеляційний суд зазначене клопотання не розглянув.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 статті 71 СК України, щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності згоди одного з подружжя на присудження йому грошової компенсації та не внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Вирішуючи спір, судом апеляційної інстанції у порушення статей 10, 212, 303 ЦПК України не з'ясовано згоду ОСОБА_4 на присудження грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, не встановлено вартості зазначеного автомобіля, не роз'яснено ОСОБА_3 про внесення на депозитний рахунок суду грошової суми компенсації Ѕ частки автомобіля, а також не вирішено питання щодо залишення цього майна у спільній частковій власності сторін.

Крім того, судом не наведено мотивів, з яких виходив суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, що лише ОСОБА_4 брала позику для будівництва будинків, що позичені кошти витрачені на будівництво зазначених будинків, не досліджено доказів на підтвердження часу отримання позики, її мету, і на які потреби вона витрачена.

Отже, судом апеляційної інстанції не встановлено обсяг нажитого майна, не з'ясовано всі обставини справи, не досліджено всі докази та не надано їм оцінки.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення спору і ці порушення допущені судом апеляційної інстанції при розгляді справи, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 квітня 2013 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська