Справа № 159/2304/15-ц
Провадження № 2/159/736/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 25 травня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі : головуючого-судді Бондара В.М.

з участю: секретаря Рижко О.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно та повічно. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем проживали у шлюбі більше 30-ти років, з 19.02.1983 року по 27.06.2012 року та мають двох дітей: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вона з 2005 року є інвалідом ІІ-ї групи та отримує пенсію у розмірі 1 049 гривень щомісячно. Відповідач офіційно працює на пилорамі та має заробіток у розмірі, приблизно, 1 800.00 гривень, інших утриманців він не має. Діти не мають можливості їй допомогти, оскільки дочка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, а син має на утриманні трьох дітей і непрацюючу дружину. Вона постійно потребує лікування, а тому отриманої пенсії їй не вистачає на лікування та проживання. Просить стягнути з ОСОБА_2 в її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно та повічно. Рішення суду у частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити повністю з викладених підстав. Суду повідомила, що вона знає, що на даний час відповідач не працює, оскільки його звільнили з роботи через зловживання спиртними напоями. Однак, вважає, що відповідач за щось проживає і продовжує вживати спиртні напої, тому він спроможний надавати їй допомогу. Вона не заперечує, що відповідач з нею ділиться грошима від проданого з підсобного господарства, крім цього, вона отримує пенсію та інколи підробляє у місцевого підприємця, який за виконану роботу їй платить по 100 гривень в день. Вважає, що відповідач повинен працевлаштуватися та надавати їй визначену судом допомогу, оскільки діти їй не можуть надавати таку допомогу.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнав повністю та вказав, що не працює і не має можливості працевлаштуватися та не має можливості сплачувати аліменти позивачці. Він проживає за рахунок плати за його роботу при наданні допомоги односельчанам, а також, з продажу продукції з підсобного господарства. Однак, частку прибутку він надає позивачці. Позивачка отримує пенсію і працює у підприємця, за що отримує заробітну плату. Їх діти належним чином забезпечені і при необхідності можуть надавати допомогу своїй матері. Просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, зважаючи на позицію сторін та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який був зареєстрований 19.02.1983 року. Пенсійним посвідченням серї НОМЕР_1, виданого 04.07.2005 року Волинським Управлінням Пенсійного фонду України в Ковельському районі, стверджується, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, є інвалідом ІІ-ї грипи вічно. Розмір отримуваної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності складає 1 049.00 гривень, що стверджується довідкою № 2075/08-10-15 від 17.04.2015 року. Згідно витягу з історії хвороби та епікризу слідує, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Ковельської ЦРЛ з 12.05. по 26.05.2005 року та з 20.11. по 12.12.2014 року. Довідкою від 29.04.2015 року стверджується, що ОСОБА_2 працював різноробочим у ФОП ОСОБА_5, але, як встановлено судом, на час розгляду справи вже був звільнений.

Згідно ч. 2 ст. 76 СК України, після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги, і якщо її колишній чоловік, дружина може надавати матеріальну допомогу.

Частинами 1 та 2 статті 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є : по-перше - непрацездатним; по-друге - потребує матеріальної допомоги; по-третє - за умови, якщо другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, з аналізу даної норми закону лише наявність всіх трьох ознак надають право на стягнення аліментів.

Згідно ч. 4 ст. 75 СК України, один із подружжя вважається таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З наданої суду довідки про пенсію позивача, її пенсія на 1 січня 2015 року становить 1 049.00 гривен на місяць. Натомість, згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", прожитковий мінімум станом на 1 січня 2015 року для особи, що втратила працездатність, встановлений у розмірі 949 гривні.

Таким чином, позивач як особа, що втратила працездатність, не може вважатись такою, що потребує матеріальної допомоги у розумінні ч. 2 та ч. 4 ст. 75 СК України. При таких обставинах відсутні підстави для покладення на відповідача обв'язку по її утриманню за ст.ст. 75, 76 СК України.

Крім того, позивач не довела і спроможність відповідача надавати таку допомогу, враховуючи, що він не працює і не має заробітку.

Посилання позивача про те, що у відповідача кращий майновий стан, що він спроможний надавати їй допомогу, що її доходів для неї недостатньо, що вона є непрацездатною і потребує лікування і допомоги, не дають суду достатніх підстав для покладення на відповідача обов'язку по утриманню колишньої дружини, доходи якої не є нижчими від встановленого законом для даної категорії населення прожиткового мінімуму доходів.

Доводи позивача про те, що вона за станом здоров'я потребує постійного лікування не підтверджені відповідно до ст.ст. 58-60 ЦПК України достовірними доказами, оскільки надані нею витяги з історії хвороби із стаціонарних лікарняних закладів не містять посилань на необхідність її постійного лікування.

Також суд зазначає, що повнолітня дочка та повнолітній син сторін, які проживають окремо, мають обов'язок по утриманню батьків відповідно до положень Сімейного кодексу України.

Отже, оскільки рівень місячного доходу позивача, про який нею повідомлено суду, перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", а у відповідача відсутня робота та заробіток, тому відсутні підстави для стягнення аліментів з відповідача на користь позивача, передбачені ст. 75 СК України.

На підставі ст. ст. 75, 76, 80 СК України, керуючись ст.ст. 209, 212, 213, 214, 218 ЦПК України, С У Д, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Судові витрати залишити за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі скарги про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: В. М. Бондар