Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, про визнання спільним сумісним майном подружжя, поділ майна подружжя, визнання права користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 05 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 23 лютого 1994 року по 07 березня 2013 року. Подружжя за час шлюбу побудували будинок АДРЕСА_1, який було введено в експлуатацію у 1998 році.

ОСОБА_4 уточнив свої позовні вимоги та зазначив, що перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_5 побудували не лише новий житловий будинок, який відповідно до останньої інвентаризації Ірпінського БТІ зареєстрований під АДРЕСА_1, але й переобладнали належний відповідачу до шлюбу сарай «Л» в житловий будинок. Рішенням виконкому Ворзельської селищної ради № 86 від 09 серпня 1995 року відповідачу було дозволено виділити будівлю «А» з житловою площею 23,7 кв. м в окреме домоволодіння із закріпленням біля даного будинку земельної ділянки площею 830 кв. м. На підставі вказаного рішення належний ОСОБА_5 до шлюбу будинок було добудовано та перебудовано і 18 вересня 1998 року прийнято в експлуатацію. Відповідно до виготовленого Ірпінським БТІ технічного паспорту від 03 червня 1998 року будинку надано номер 43-а.

Просив визнати домоволодіння АДРЕСА_2, яке було в шлюбі перебудоване та значно збільшилося у вартості внаслідок спільних трудових та грошових витрат, спільною сумісною власністю, а частки кожного з подружжя рівними.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 червня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано будинок АДРЕСА_1 спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 2/3 частину будинку АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1. В решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 05 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на 2/3 частини спірного будинку та за ОСОБА_4 права власності на 1/3 частини зазначеного будинку, визнання будинку АДРЕСА_1 спільним майном подружжя, а також в частині стягнення з ОСОБА_5 судового збору скасовано і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні зазначених позовних вимог.

В іншій частині рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 червня 2014 року залишено без змін.

ОСОБА_4, не погоджуючись з даними судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, в частині визнання домоволодіння АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю, а частки кожного з подружжя рівними, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд виходив із того, що позивачем не доведено, що вказаний будинок було перебудовано в період шлюбу, внаслідок чого його вартість значно збільшилася.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що відсутні правові підстави вважати житловий будинок в АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя, оскільки він побудований до шлюбу, що підтверджується зібраними по справі доказами. При цьому апеляційний суд правильно зазначив, що видача свідоцтва про право власності на спірний будинок 28 серпня 2003 року не свідчить про набуття вказаного будинку в період шлюбу.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 червня 2014 року в частині, яка не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Київської області від 05 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук