Справа № 138/2418/15-ц
Провадження №:2/138/786/15
11 грудня 2015 року м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Лисенко Т.Ю.,
за участю: секретарів Гавінчук О.О., Корби В.І.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, -
08 грудня 2011 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги, внаслідок чого Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» набуло права вимоги за зазначеним кредитним договором.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у ньому, просив позов задовольнити повністю. Пояснив, що після укладення договору купівлі-продажу прав вимоги, відповідач ОСОБА_3 жодного разу не здійснював погашення заборгованості за кредитним договором перед позивачем.
Відповідачі та представники відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Оскільки від них не надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність та не повідомлено суд про причини неявки, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Також 21.03.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_3 для забезпечення виконання умов кредитного договору передав в іпотеку належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований в м. Могилеві-Подільському Вінницької області по вулиці Верхній Пушкінській, 22, та розташований на земельній ділянці, що є власністю ОСОБА_3, загальною площею 121,4 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м.(а.с. 112-118).
Пункт 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначає, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до копії виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» передало право вимоги Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» (а.с. 35). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру іпотек (а.с. 204) Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» є іпотекодержателем предмету іпотеки, а саме жилого будинку з надвірними будівлями по вулиці Верхній Пушкінській, 22, м. Могилів-Подільський Вінницької області (а.с. 203-204).
Таким чином позивач набув статус кредитора згідно ст.ст. 512-514, 516, 517 ЦК України та відповідно всі права та обовязки кредитора.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу (ст. 525 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
11 серпня 2015 року позивач направляв на адресу боржника ОСОБА_3 лист-вимогу із зазначенням суми заборгованості, яку просив погасити та попередив боржника про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в разі непогашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 28).
Згідно з ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Разом з тим, позивач одночасно ставить вимогу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
Проте пункт 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 встановлює, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.
Верховний Суд України в Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна вказує, що згідно з розясненням Верховного Суду України (узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин за 2009-2010 роки), вирішуючи питання одночасного задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно зі стягненням заборгованості за кредитним договором, правильним є зазначення в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки з посиланням на суму заборгованості за кредитним договором, а розрахунок суми заборгованості повинен бути наведений у мотивувальній частині рішення. Аналогічне розяснення міститься в п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5.
Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
При цьому ч. 1 ст. 37 даного Закону встановлює, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на
нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення
вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному
договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності
на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Пунктом 2.1.1 Договору іпотеки, укладеного 21.03.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.
Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності.
Згідно висновку субєкта оціночної діяльності від 20.11.2015 ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями площею 121,4 кв.м., загальною площею 121,4 кв.м., за адресою: вул. Верхня Пушкінська, 22, м. Могилів-Подільський Вінницької області, становить 955036 грн. (а.с. 206).
Аналізуючи вказані норми закону, розяснення Верховного Суду України та позицію Пленуму ВССУ, суд приходить до висновку, що право позивача, порушене внаслідок невиконання відповідачами своїх зобовязань, підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_5 кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, а позовна вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_4 суми заборгованості в гривні, як просить позивач, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).
Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 ,,Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.
Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Отже, при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом суд застосовує положення ч. 2 ст. 192 ЦК України, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «,Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та стягує дану заборгованість у валюті, в якій укладався кредитний договір.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 3, 192 ч. 2, 512-514, 516, 517, 525, 526 ч. 1, 533 ч. 2, 553, 554, 625 ч. 2, 626 ч. 1, 629 ч. 1, 1054 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88 ч. 1, 209, 212-216, 224-226 ЦПК України суд, -
Позов задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Копію заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його оголошення направити відповідачу.
Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може подати до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області заяву про його перегляд.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області.
Суддя: Т.Ю.Лисенко
Повний текст рішення складено 16.12.2015.