МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
26.05.2015 року Справа № 370/792/15-ц
Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Тандира О.В., при секретарі Приходько О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Макарів Київської області справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10 липня 2008 року між ЗАТ «БАНК НРБ», правонаступником якого є позивач, та відповідачем був укладений Кредитний договір № 04-07- 08/Ф0 від 10.07.2008 року (надалі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти у сумі 2 279 359,00 грн., а позичальник зобов'язується виплачувати банку проценти передбачені пунктом 1.2 умов договору.
15 січня 2009 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду до Кредитного договору, якою було змінено графік повернення заборгованості та викладено Додаток № 1 до Кредитного договору у новій редакції. Згідно із пунктом 1.2. Кредитного договору розмір процентів за користування кредитом до оформлення позичальником Державного акту на право власності на земельну ділянку складає 20.65 % річних, а розмір процентів після оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку та укладення Договору про внесення змін до Договору іпотеки складає 19.65 % річних.
Відповідний Державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий Позичальнику 07.11.2008 року, але в порушення договірних зобовязань, Договір про внесення змін до Договору іпотеки не був укладений.
Таким чином заборгованість Позичальника за Кредитним договором № 04-07-08/Ф0 від 10.07.2008 року розрахована за процентною ставкою у розмірі 20,65 процентів річних.
На виконання вимог данного пункту Договору, банком було надано позичальнику кредит, що підтверджується заявою позичальника від 10.07.2008 року про надання кредитних коштів та випискою по особовому рахунку позичальника.
Банк виконав свої зобовязання передбачені Кредитним договором, надав позичальнику грошові кошти.
В той же час, у порушення взятих на себе зобовязань боржник кредитні кошти не повертає та не сплачує проценти нараховані за користування кредитом.
Станом на 20 березня 2015 року, загальна сума заборгованості позичальника перед банком за Договором № 04-07-08/Ф0 від 10.07.2008 року становить 20 646 007,26 грн., з яких: загальної заборгованості за кредитом - 2 222 374,00 грн., (з неї прострочено - 2 222 374,00 грн.); процентів за користування кредитом - 2 912 006,08 грн., (з них прострочених - 912 006,08 гривень); пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитом - 8 899 639,58 грн.; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 6 611 987,60 грн.
Згідно письмової заяви представника позивача, останній позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання не зявився, представника не направив, причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у звязку із чим суд ухвалив заочно розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.
10 липня 2008 року між ЗАТ «БАНК НРБ», правонаступником якого є позивач та відповідачем був укладений Кредитний договір № 04-07- 08/Ф0 від 10.07.2008 року, відповідно до пункту 1.1 якого банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти у сумі 2 279 359,00 грн., а позичальник зобов'язується виплачувати банку проценти передбачені пунктом 1.2 умов Договору.
15 січня 2009 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду до Кредитного договору, якою було змінено графік повернення заборгованості та викладено Додаток № 1 до Кредитного договору у новій редакції.
Згідно із пунктом 1.2 Кредитного договору розмір процентів за користування кредитом до оформлення позичальником Державного акту на право власності на земельну ділянку складає 20,65 % річних, а розмір процентів після оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку та укладення Договору про внесення змін до Договору іпотеки складає 19,65 % річних.
Відповідний Державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий позичальнику 07.11.2008 року, але в порушення договірних зобовязань, Договір про внесення змін до Договору іпотеки не був укладений.
Таким чином заборгованість позичальника за Кредитним договором № 04-07-08/Ф0 від 10.07.2008 року слід розраховувати за процентною ставкою у розмірі 20,65 процентів річних.
Пунктом 4.2 умов Кредитного договору передбачено, що банк зобовязаний надати позичальнику Кредит на підставі його письмової заяви.
На виконання вимог даного пункту Договору, банком було надано позичальнику кредит, що підтверджується заявою позичальника від 10.07.2008 року про надання кредитних коштів та випискою по особовому рахунку позичальника.
Банк виконав свої зобовязання передбачені Кредитним договором, надав позичальнику грошові кошти.
В той же час, у порушення взятих на себе зобовязань боржник кредитні кошти не повертає та не сплачує проценти нараховані за користування кредитом.
Пунктом 6.11 Кредитного договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим Договором, а також інші права передбачені законодавством України та/або цим Договором у разі: істотного порушення умов договору; які зазначені в п. 6.8. Договору; затримання позичальником щонайменше на один календарний місяць стати частини кредиту; несплати клієнтом більше однієї виплати з повернення Кредиту та/або процентів, що перевищує пять відсотків від суми кредиту; перевищення сумую загальної заборгованості за Кредитом суми Кредиту, який підлягав поверненню, більше як на 10 відсотків.
Пунктом 10.1. Договору передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, позичальник зобовязаний сплачувати Банку неустойку (пеню), а саме: за прострочення термінів повернення кредиту у розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення; за прострочення терміну сплати процентів за користування Кредитом у розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення.
Станом на 20 березня 2015 року, загальна сума заборгованості позичальника перед Банком за Договором № 04-07-08/Ф0 від 10.07.2008 року становить 20 646 007,26 грн., з яких: загальної заборгованості за кредитом - 2 222 374,00 грн., (з неї прострочено - 2 222 374,00 гривень); процентів за користування кредитом - 2 912 006,08 грн. (з них прострочених - 912 006,08 гривень); пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитом - 8 899 639,58 грн.; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 6 611 987,60 грн.
Пунктом 4.2.3. Договору Іпотеки передбачено, що за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити всі свої вимоги у відповідності з цим Договором , в тому числі шляхом прийняття предмета іпотеки у власність.
У п. 6.1. Договору іпотеки зазначено, що за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги, що забезпечені іпотекою згідно статті 2 цього договору, у повному обсязі, що визначається на момент фактичного відшкодування.
Вирішуючи вимоги за позовом суд керується наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк(термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Відповідно до ч. 6. ст. 3 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року №898 (з наступними змінами і доповненнями) у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Частина 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 3 ст. 33 цього ж Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.
Невиконання позивачем вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 нього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.
Статтею 41 Закону України «Про іпотеку» визначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна його умов не допускається.
Враховуючи те, що відповідачем було порушено умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 20 646 007,20 грн., в забезпечення виконання зобовязань за цим договором було передано вищевказану земельну ділянку, що знаходиться у власності відповідача, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 3654 грн.
Керуючись ст.ст. 15, 60, 79, 88, 207, 212-215, 223-226 ЦПК України, суд -
Позов Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» за кредитним договором № 04-07- 08/Ф0 від 10.07.2008 року у сумі 20 646 007,26 грн., з яких: загальної заборгованості за кредитом - 2 222 374,00 грн., (з неї прострочено - 2 222 374,00 гривень); процентів за користування кредитом - 2 912 006,08 грн. (з них прострочених - 912 006,08 гривень); пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитом - 8 899 639,58 грн.; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 6 611 987,60 грн.,
шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, визначеною в порядку, передбаченою Законом України «Про виконавче провадження».
Заочне рішення суду може бути переглянуте за заявою відповідачів судом, що його ухвалив, протягом десяти днів з моменту отримання його копії.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем у загальному порядку.
Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загальних вимог, встановлених ст. 223 ЦПК України.
Головуючий О.В.Тандир