Провадження № 22-ц/783/461/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Монастирецького Д.І., Шумської Н.Л.

при секретарі: Куцик І.Б.

за участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділення часток у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржила представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що вважає рішення необґрунтованим, таким, що ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для його скасування. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що підставою заявленого позову є «помилка» реєстратора бюро технічної інвентаризації. Вказує, що при вирішенні даного спору слід керуватися нормами чинного законодавства України, так я спір виник щодо виділення часток майна, а не щодо набуття права власності, а отже судом застосовано норми матеріального права, що не підлягають застосуванню у даній справі. Також зазначає, що суд неправомірно не прийняв заяву про уточнення позовних вимог, оскільки в первинній редакції позовної заяви позивачка просила суд виділити 1/2 частину квартири, а в заяві про уточнення позовних вимог, просила виділити 1/2 частину квартири в натурі, а тому вважає що ні підстави, ні предмет позову в даній справі не підлягали зміні.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2014 року та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, хоча про розгляд справи повідомлялась належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с 113), про причини неявки суд не повідомила та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталась, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частинах в порядку спадкування за законом на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори 01.10.2002 р., зареєстрованого в реєстрі за № 4997. (а.с. 4)

Згідно з даних реєстраційного посвідчення від 15.01.2003 р., видане Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки вбачається, що квартира в цілому зареєстрована за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності. (а.с. 5)

Колегія суддів вважає, що районний суд при вирішенні спору вірно застосував норми ЦК УРСР в редакції 1963р.

Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК УРСР від 1963 р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно з положень ст. 112 ЦК УРСР від 1963 р. майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 згідно даних свідоцтва про право на спадщину уже належить як позивачу так і відповідачу на праві спільної часткової власності, відтак необхідності виділення часток у праві власності на квартиру суд не вбачає.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком районного суду.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі про те, що при вирішенні даного спору слід керуватися нормами чинного законодавства України, так я спір виник щодо виділення часток майна, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки спадщина відкрилась та була прийнята сторонами до набрання чинності Цивільним кодексом України від 2003 р., а тому до правовідносин спадкування у даному спорі необхідно застосовувати положення статей Цивільного кодексу Українського РСР від 18.07.1963р.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 2003 р., правила книги шостої Цивільного кодексу України від 2003 р. застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності Цивільним кодексом України від 2003 р.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 2003 р. передбачено, що до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 2003 р., положення Цивільного кодексу від 2003 р. застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують, тому підстав для скасування рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2014 року колегія суддів не вбачає.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді Д.І. Монастирецький

Н.Л. Шумська