Справа № 308/6950/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і Панька В.Ф.,

при секретарі: Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 серпня 2015 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області та перша Ужгородська Державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно; зустрічним позовом представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області та перша Ужгородська Державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину нерухомого майна; позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи - реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області та перша Ужгородська Державна нотаріальна контора, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності на частину спадкового майна; позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, треті особи - реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області та перша Ужгородська Державна нотаріальна контора, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5, про визнання права власності на частину спадкового майна; позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи - реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області та перша Ужгородська Державна нотаріальна контора, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_7, про визнання права власності на частину спадкового майна, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2. звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 у травні 2014 р.

Після зміни предмету позовних вимог (а.с.151-153) просила:

- визнати за нею право власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1;

- визнати недійсним і скасувати свідоцтво на право власності НОМЕР_1 від 13.10.14 р., видане ОСОБА_3 на ? частину цієї квартири.

На обґрунтування зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1. помер її син - ОСОБА_9. На момент смерті йому належало майно - квартира АДРЕСА_1 З 2006 р. проживає у цій квартирі та сплачує комунальні послуги.

13.05.13 р. звернулася до першої Ужгородської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва на неї, однак нотаріус Митровка В.М. відмовила їй у видачі свідоцтва, мотивуючи це необхідністю подачі нею правовстановлюючих документів і надала письмову рекомендацію звернутись до суду для визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Дружина померлого ОСОБА_3 оспорює її право власності на цю квартиру та незаконно отримала свідоцтво про право власності, видане Державним нотаріусом Ластівкою А.В. від 13.10.14 р. НОМЕР_1, за яким спільне сумісне майно подружжя, право на яке в ? частці посвідчено цим свідоцтвом, складається із квартири, що знаходиться у АДРЕСА_1, що належить померлому на підставі договору купівлі-продажу, виданого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Олійник Л.Є. 08.11.06 р. за р. № 5215., однак указане житло не набувалося під час їхнього шлюбу.

17.07.14 р. представник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому після уточнення позовних вимог (а.с.163-164) просила визнати за ОСОБА_3 право власності на 5/8 нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На обгрунтування зазначала, що 04.05.2000 р. уклала з ОСОБА_13 шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_9 помер. Під час шлюбу придбали квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина, до якої входить все спадкове майно, а саме ? спірної квартири. У померлого є троє дітей, дружина, яка його пережила, та мати, і всі вони є спадкоємцями першої черги.

27.08.14 р. ОСОБА_5 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3, у якому просив визнати за ним право власності на спадкове майно, тобто на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1.

На обгрунтування зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1. помер його батько - ОСОБА_9 На момент його смерті йому належало майно - квартира АДРЕСА_1. Однак, відповідачка оспорює його право власності.

13.05.11 р. звернувся до першої Ужгородської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва на неї, однак нотаріус Митровка В.М. відмовила йому у видачі свідоцтва, мотивуючи це необхідністю подачі їй правовстановлюючих документів та надала письмову рекомендацію звернутись до суду для визнання права власності на майно в порядку спадкування.

27.08114 р. ОСОБА_7 звернулався із позовом до ОСОБА_3, у якому просила визнати за нею право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1.

На обгрунтування зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1. помер її батько - ОСОБА_9 На момент його смерті йому належало майно: квартира АДРЕСА_1. Однак, відповідачка оспорює його право власності.

13.05.11 р. вона зверталася до першої Ужгородської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва на неї, однак нотаріус Митровка В.М. відмовила їй у видачі свідоцтва, мотивуючи це необхідністю подачі нею правовстановлюючих документів і надала письмову рекомендацію звернутись до суду для визнання права власності на майно в порядку спадкування.

23.10.14 р. ОСОБА_6 також звернувся із позовом до ОСОБА_3, в якому просив визнати за ним право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1.

На обгрунтування зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1. помер його батько - ОСОБА_9 На момент його смерті йому належало майно: квартира АДРЕСА_1.

13.05.11 р. він звертався до першої Ужгородської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва на неї, однак нотаріус Митровка В.М. відмовила йому у видачі свідоцтва через необхідність подачі правовстановлюючих документів і письмово рекомендувала звернутись до суду для визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27.08.15 р. уточнений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено частково: визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/10 квартири АДРЕСА_1 (загальна площа квартири становить 55.8 м кв., кількість кімнат - 3, житлова площа - 42.0 м кв.). У решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, задоволено частково: визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на 1/10 квартири АДРЕСА_1. У решті позовних вимог ОСОБА_3. відмовлено.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 задоволено частково: визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування на 1/10 квартири АДРЕСА_1. У решті позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 задоволено частково: визнано за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування на 1/10 квартири АДРЕСА_1. У решті позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 задоволено частково: визнано за ОСОБА_6 (АДРЕСА_2) право власності в порядку спадкування на 1/10 квартири АДРЕСА_1. У решті позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено (а.с.185-191).

Позивач ОСОБА_2 (апелянт) просить скасувати рішення суду першої інстанції із підстав, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, та ухвалити нове рішення про задоволення її позову. Указує на неналежну оцінку судом доказів у справі.

Суд першої інстанції виходив із того, що спадкове майно за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_9 складається виключно з ? частини спірної квартири (5/10 вже належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право власності від 13.10.14 р. НОМЕР_1), а спадкоємці першої черги за законом, тобто кожен із п'яти спадкоємців в силу ст.ст. 1261, 1267 ЦК України спадкують по 1/10 частині.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Установлено, що ОСОБА_9 (спадкодавець) помер 29.05.2011 р. (а.с.4), а за життя придбав за договором купівлі-продажу від 08.11.2006 р. квартиру АДРЕСА_1 (а.с.4, 25), частина якої є спадковим майном.

ОСОБА_9 і ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.05.2000 р. і до моменту смерті ОСОБА_9 (а.с.19).

Згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.09.2012 р., яке набрало законної сили та є чинним, установлено, що ОСОБА_2. є матір'ю померлого ОСОБА_9 (а.с.7).

ОСОБА_2 (позивач) і ОСОБА_3 (дружина померлого), зокрема, є спадкоємцями ОСОБА_9 першої черги за законом і подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини (а.с.58, 86, 91, 98).

За приписами ст.ст. 60, 61 ч.3 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до свідоцтва про право власності НОМЕР_1 (з урахуванням виправленої описки) ОСОБА_3 належить ? (одна друга) частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу (а.с.143-147, 156), тобто об'єктом спадкування є належна ОСОБА_9 інша половина спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_9 (спадкодавцем) за кошти, подаровані йому ОСОБА_2. (матір'ю), а тому вона є особистою приватною власністю померлого, не заслуговують на увагу як бездоказові в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України.

Зокрема, згідно з положеннями ст. 59 ч.2 цього Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За вимогами ч.5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (850 грн.), укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Такого договору позивач та апелянт ОСОБА_2. не подала. Інші засоби доказування (включно з поясненнями чи показаннями осіб) не мають правового значення.

За приписами ст. 10 ч.1, ч.3, ст. 60 ч.1, ч.4 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що в оскарженій частині суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Решта рішення (включно з питанням визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку) апеляційним судом не переглядається у зв'язку з відсутністю оскарження цього питання учасниками спору та відсутністю відповідних доводів в апеляційні скарзі ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України,-

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 серпня 2015 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: