У Х В А Л А

26 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сімоненко В.М.,Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,-

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та договором банківського рахунку.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 25 вересня 2006 року між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір банківського вкладу «Вільні кошти», відповідно до умов якого передала відповідачу 40 тис. грн під 15 % річних. Згідно з договором строком закінчення вкладу є 26 вересня 2007 року.

Крім того, 13 лютого 2007 року нею було відкрито у відповідача поточний рахунок «До запиту», на якому знаходились належні їй грошові кошти в сумі 8 тис. грн.

Посилаючись на те, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовляється повернути грошові кошти в добровільному порядку, з урахуванням повернутого банком вкладу в розмірі 3 800 грн, ОСОБА_5 просила суд стягнути з відповідача 40 тис. грн боргу за договором банківського вкладу «Вільні кошти» від 25 вересня 2006 року, проценти за користування коштами за період з 26 вересня 2007 року по 1 грудня 2013 року в розмірі 37 085 грн 64 коп., інфляційні втрати за період з 1 жовтня 2007 року по 1 листопада 2013 року в розмірі 22 320 грн, 3 % річних за період з 1 жовтня 2007 року по 10 грудня 2013 року в розмірі 7 422 грн 24 коп., а також 4 200 грн боргу за договором банківського рахунку «До запиту» від 13 лютого 2007 року, проценти в розмірі 15 % річних за користування коштами за період з 1 червня 2007 року по 1 грудня 2013 року в сумі 4 098 грн 04 коп., інфляційні втрати за період з 1 липня 2007 року по 31 грудня 2011 року в розмірі 2 385 грн 60 коп. і 3% річних за період з 1 червня 2007 року по 1 грудня 2013 року в розмірі 830 грн 55 коп.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 24 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 3 лютого 2014 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_5 заборгованість в сумі 4 200 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2014 року зазначені рішення суду скасовано в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_5 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення встановленого договором розміру процентів, індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 2 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 6 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_5 за договором банківського вкладу «Вільні кошти» від 25 вересня 2006 року відсотки в сумі 37 085 грн 64 коп., індекс інфляції - 22 320 грн, 3 % річних - 7 422 грн 24 коп., а всього - 66 827 грн 88 коп.; за договором банківського рахунку «До запиту» від 13 лютого 2007 року відсотки в сумі 275 грн 76 коп., індекс інфляції - 2 385 грн 60 коп., 3 % річних - 821 грн 80 коп., а всього на загальну суму 70 311 грн 04 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року касаційну скаргу відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» порушує питання про скасування ухвалених у справі судових рішень апеляційної та кацаційної інстанцій та залишення в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: статей 625, 1058-1061, 1172 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилається на рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2013 року, постанову Верховного Суду України від 29 січня 2014 року та від 29 жовтня 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовим рішенням у подібних правовідносинах слід розуміти таке, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився касаційний суд, виходив із того, що між банком та позивачем виникли договірні відносини, зокрема укладено договір банківського вкладу та договір банківського рахунку, які відповідно до положень статей 524, 599, 625, 1058, 1059, 1060 та 1061 ЦК України, повинні виконуватись належним чином, а тому на користь позивача підлягають стягненню проценти та відповідно до статті 625 ЦК України інфляційні витрати та 3 % річних.

На відміну від висновків, які містяться у справі, про перегляд якої подано заяву, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2013 року на яку посилаються заявники, як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, та постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року висновок суду про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

У постанові Верховного Суду України від 24 липня 2013 року висновок суду ґрунтується на тому, що порядок та форма надання виписок (внутрішнього документу банку) передбачена при укладанні договору банківського рахунку, а не договору банківського вкладу. При укладанні договору банківського вкладу та на підтвердження додержання його письмової форми видається касовий документ, який відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України.

Отже, у справі, яка переглядається, та у справах, на рішення в яких посилається заявник в обґрунтування своєї заяви про перегляд судового рішення, наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції: статей 625, 1058-1061 та 1172 ЦК України. Також у наведених прикладах відсутнє застосування судом ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також не свідчать про невідповідність рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», про стягнення заборгованості до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді:В.М. Сімоненко
В.І. Гуменюк
Н.П. Лященко