АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

За участю секретаря: Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку, визнання права на проживання у житловому будинку,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним право власності на частку у спільній частковій власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та право на проживання у вказаному будинку.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що у 1980-х роках його матір ОСОБА_3 та батько ОСОБА_4 розлучилися та домовились між собою, що частка останнього у праві власності на домоволодіння залишиться їх дітям.

Позивач зазначає, що у подальшому ним переведено будинок на газове опалення, частково замінено старі вікна, обшито пінопластом будинок, замінено вхідні та міжкімнатні двері, виконані інші будівельні роботи по садибі, а тому, вважає, що йому разом з позивачкою на праві спільної сумісної власності належить вищевказане домоволодіння.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржено ОСОБА_4, посилаючись на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, що ОСОБА_3 на праві власності належить 11/25 частин жилого будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності від 30 серпня 2006 року серії ЯЯЯ №866688, виданого Управлінням житлово-комунального господарства.

Жодною зі сторін не заперечується, що зазначена частина домоволодіння набута у власність ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя з вимогами щодо визнання за ним права власності на частину будинку ОСОБА_4 до суду не звертався.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що передбачених законодавством підстав для визнання за позивачем права власності на частку домоволодіння у справі не вбачається та його права на проживання у будинку ніким не порушуються.

Колегія суддів вважає такі висновки суду вірними з наступних підстав.

За змістом ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦК України).

При цьому, у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пред'являючи даний позов, ОСОБА_2 посилався на те, що за усною угодою між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, належна останньому частка майна мала бути залишена дітям (позивачу та його сестрі), відповідачка ж тривалий час не проживає у спірному будинку. Крім того ОСОБА_2 зазначає, що з 2004 року проживає у будинку сам, здійснив ремонт та газифікацію будинку й іншого житла немає.

Між тим, дана обставина має характер припущення позивача, про що міститься пряма заборонена у ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Фактично позов пред'явлено з підстави не набуття позивачем прав власності на домоволодіння у порядку спадкування після померлого батька ОСОБА_4

Слід зазначити, що на дану обставину ОСОБА_2 також посилається у позовній заяві, зазначаючи про те, що всі спадкоємці батька фактично прийняли спадщину ОСОБА_4 («вступили у право на спадщину» - абз. 8 позовної заяви, а.с. 4).

Між тим, у справі відсутні будь-які відомості як щодо обсягу спадкового майна ОСОБА_4, так і докази того, що позивач звертався до нотаріальної контори та отримав відмову у оформленні права на спадкування після батька.

У описовій частині позовної заяви ОСОБА_2 також просить визнати свідоцтво про право власності на домоволодіння («садибу») недійсним, при цьому, передбачених ЦК України правових підстав для недійсності свідоцтва не зазначає та у прохальній частині відповідних позовних вимог не заявляє.

Не підтверджена будь-якими доказами також обставина понесення ОСОБА_2 витрат на здійснення ремонтних робіт будинку та їх грошового виразу (розміру), у матеріалах справі відсутні платіжні документи на придбання будівельних матеріалів чи газового обладнання.

З урахуванням цього, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо відсутності правових підстав для визнання за позивачем права власності на домоволодіння (його частку), оскільки позивачем не обґрунтовано порушення (можливе порушення), невизнання або оспорювання саме його прав, свобод чи інтересів, не конкретизовано, щодо якої частки майна існує спір між сторонами, та чітко не зазначено, у розрізі якої правової конструкції ОСОБА_2 просить захистити своє право.

З позовної заяви також вбачається, що звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом, зокрема, у частині визнання права на проживання у домоволодінні, обумовлено розглядом Октябрським районним судом м. Полтави справи за позовом ОСОБА_3 щодо виселення ОСОБА_2 з жилого будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Доводи апеляційної скарги щодо не з'ясування судом всіх обставин справи, зокрема, обставин зміни частки ОСОБА_3 у домоволодінні з 13/25 до 11/25 частини, є безпідставним, оскільки місцевим судом встановлено, що нове свідоцтво про право власності від 30 серпня 2006 року, згідно якої частка ОСОБА_3 змінилась (відповідачці стало належати 11/25 частини спірного домоволодіння, тоді як згідно з свідоцтвом про право власності №404 від 17 червня 1992 року її частка складала 13/25), отримано відповідачкою у зв'язку з проведенням добудов та реконструкцій житлового будинку. Апелянтом дана обставина не спростовується.

Твердження апелянта стосовно не залученням до участі у справі інших співвласників будинку, не заслуговує на увагу, ураховуючи диспозитивність цивільного судочинства (ст. 11 ЦПК України) та наділення позивача процесуальними правами і обов'язками (ст. 31 ЦПК України), зокрема, правом пред'явлення позову до кількох відповідачів (ст. 32 ЦПК України), чи залучати до участі у справі у якості третіх осіб (ст. 35 ЦПК України), заявляти клопотання про виклик свідків (ст. 50 ЦПК України), та обов'язком надавати докази по справі, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін (ст. 57 ЦПК України).

Посилання апелянта на ст. ст. 64, 156 ЖК Української РСР є безпідставним, оскільки у справі залишилось не доведеним, що права позивача на проживання у спірному житловому будинку порушуються. Наявність на розгляді у суді справи про виселення ОСОБА_2 не може підтверджувати порушення права останнього на користування житлом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення місцевого суду відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: В.А. Чічіль

Судді: О.Ю. Кузнєцова

Л.М. Хіль

З оригіналом згідно:

суддя В.А. Чічіль