АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/1584/15 Головуючий в І інстанції: Ширінська О.Х.
Єдиний унікальний номер справи: 654/982/15-ц Доповідач: Бездрабко В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2015 року травня місяця «28» дня колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Бездрабко В.О.

Суддів: Проходько Л.А.

Борка А.Л.

при секретарі: Павловській Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 23 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житла,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про виселення ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позову послалася на те, що з листопада 1987 р. по травень 2011р. перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Позивачці на праві приватної власності належить домоволодіння АДРЕСА_1, у якому зареєстрований та проживає відповідач. ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, систематично порушує правила співжиття, вчиняє скандали, через що вона неодноразово зверталась до Голопристанського РВ УМВС в Херсонській області. Відповідача притягували до адміністративної відповідальності, але заходи впливу не призвели до позитивних результатів, тому просила виселити ОСОБА_2 з будинку без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 23 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, ухвалено виселити ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з листопада 1987 р. по травень 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу подружжя має трьох дітей: ОСОБА_4, 1988 року народження, ОСОБА_5, 1991 року народження, ОСОБА_6, 1994 року народження.

За договором купівлі-продажу від 28 січня 2005р. сторонами придбаний житловий будинок АДРЕСА_1, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3. Сторони постійно мешкають та є зареєстрованими у цьому домоволодінні.

Згідно ст.157 ЖК членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Виселення проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до вимог ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, систематично порушує правила співжиття, робить неможливим для позивача проживання з ним в одному будинку, а вжитті заходи запобігання та громадського впливу виявилися без результативними, а тому відповідач підлягає виселенню з будинку без надання йому іншого жилого приміщення.

Проте погодитися з висновками суду не можна.

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Встановлено, що 28.10.2014 р, 06.02.2015 р. та 02.03.2015 р. ОСОБА_3 зверталась до Голопристанського РВ УМВС України в Херсонській області з заявами про те, що ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, вчиняє сварки за місцем проживання.

Постановою Голопристанського районного суду Херсонської області від 20.03.2015 року ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП (дрібне хуліганство), накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 80грн.

Зібранні у справі докази не містять даних щодо вжиття до відповідача інших заходів реагування, пов'язаних з порушенням ним правил співжиття, а відтак відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ст.116 ЖК України.

Крім того, вирішуючи спір по суті, суд не звернув увагу, на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 був придбаний сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі. В суді апеляційної інстанції позивач не заперечувала, що будинок придбавався подружжям.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч.1 ст.68 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Слід зазначити, що положення ст. 116 ЖК України щодо систематичного порушення правил співжиття поширюється лише на наймача, членів його сім'ї або інших осіб, які проживають разом з ним, членів сім'ї власника жилого будинку (ст.157 ЖК).

Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1, 2ст. 321 ЦК України).

Враховуючи вищезазначені положення закону, систематичне порушення правил співжиття не є підставою для виселення співвласника з будинку.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в порядку ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, як таке, що ухвалено з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 23 квітня 2015 року скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житла, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :