Справа №489/1606/15-ц 28.05.2015 28.05.2015 28.05.2015
Провадження №22-ц/784/1353/15 Головуючий у першій інстанції: Губницький Д.Г.
Доповідач у апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
УХВАЛА

Іменем України

28 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Романенко Ю.О,

за участю представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 травня 2015 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Одночасно з позовом представником позивача було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будь-яке нерухоме та рухоме майно, яке належить ОСОБА_4 та до набрання чинності рішення у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо цього майна.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2015 року заяву задоволено. Накладено арешт на будь-яку нерухомість, транспортні засоби, які належать ОСОБА_4

05 травня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що ні в заяві про забезпечення позову, ні в ухвалі судді не зазначено жодних причин та належних обґрунтувань в необхідності застосування заходів забезпечення даного позову.

Ухвалою суду від 06 травня 2015 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне зясування обставин, які мають значення по справі, просила ухвалу суду скасувати, а подану заяву про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що 15 квітня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за умовами якого остання отримала грошові кошти в сумі 50 000 доларів США та зобов'язалася відповідно до погодженого графіку повертати кошти щомісячно частинами в строк до 01 грудня 2016 року. Між тим, виконання взятих зобов'язань припинила з лютого 2014 року. Оскільки діями відповідача порушуються права позикодавця, ОСОБА_5 звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2015 року за заявою представника позивача накладено арешт на будь-яке рухоме та нерухоме майно, яке належать ОСОБА_4

Статтею 154 ЦПК України передбачено способи скасування забезпечення позову у ході розгляду цивільної справи в суді першої інстанції.

За приписами ч.4 ст.154 ЦПК України особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення протягом п'яти днів з дня отримання ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

У цій заяві зацікавлена особа повинна зазначити, чому застосовані заходи забезпечення позову є недоцільними і чому їх слід скасувати.

05 травня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову. При цьому, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, вказувала на те, що на час накладання арешту у неї відсутнє як рухоме, так і нерухоме майно.

Так, відповідно до інформації із реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 17 квітня 2015 року, відомості щодо належності ОСОБА_4 на праві власності такого майна відсутні (а.с.42-46).

Між тим, згідно довідки Центру НППВАЗ з обслуговування м. Миколаєва УДАЇ МВС України в Миколаївській області від 16 квітня 2015 року за відповідачкою на праві власності зареєстровано два транспортних засоби -Volkswagen, модель Рolo Sedan 1,6 bensin, державний номер НОМЕР_1 та Volkswagen, модель Tiguan 2.0 TDI, державний номер НОМЕР_2.

Вказані транспортні засоби з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитними договорами між нею та ТОВ «Порше Мобіліті» передані в заставу, про що внесено відповідні відомості до державного реєстру обтяжень нерухомого майна ( а.с.28-41,47). Між тим, це не є свідченням того, що її право власності на це майно припинено. Вона лише як власник позбавлена можливості розпоряджатися ( відчужувати) вказаним майном без погодження із заставодержателем.

Накладання ж арешту на дане рухоме майно в рамках даної цивільної справи жодним чином не буде порушувати права товариства, як кредитора, так і заставодержателя. У випадку порушення його прав та інтересів, діючим законодавством передбачено відповідний спосіб захисту порушеного права, але аж ніяк не скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, обставини справи та предмет позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову, оскільки в даному випадку, відсутність заходів забезпечення позову може призвести до не виконання рішення суду( у разі задоволенні позову) або утруднити його виконання в майбутньому.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідає обставинам справи, підстави для її скасування відсутні.

Не можна прийняти доводи викладені в апеляційній скарзі про невідповідність заяви про забезпечення позову вимогам ст.151 ЦПК України, так як представник позивача подав до суду письмову заяву, в якій змістовно та обґрунтовано зазначив всі обставини, відповідно до вимог визначених в наведеному законі.

Аргументи апелянта стосовно не направлення їй копії ухвали судді від 24 березня 2015 року, зроблених судом висновків про необхідність забезпечення позову не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу слід визнати правомірною, а тому апеляційна скарга в силу п.1 ч.1 ст.312 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: