АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/256/15 Доповідач - Ткач З.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Фащевська М.М.

з участю сторін - ОСОБА_1, його представника

ОСОБА_2, представника

відокремленого підрозділу Державного

територіально галузевого об'єднання

"Львівська залізниця" Бухеника І.Б.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відокремленого підрозділу Державного територіально галузевого об'єднання "Львівська залізниця", третя особа відокремлений підрозділ "Локомотивне депо Тернопіль" Державного територіально галузевого об'єднання "Львівська залізниця" про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВсТАНОВИЛА :

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відокремленого підрозділу Державного територіально галузевого об'єднання "Львівська залізниця", третя особа відокремлений підрозділ "Локомотивне депо Тернопіль" Державного територіально галузевого об'єднання "Львівська залізниця", про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначав, що 21 березня 2010 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював на посаді помічника машиніста тепловоза.

Наказом начальника локомотивного депо від 27 серпня 2014 року був переведений з посади помічника машиніста тепловоза на посаду машиніста тепловоза з 29 серпня 2014 року.

Наказом від 16 вересня 2014 року його звільнено з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін.

Заяву про звільнення він написав під психологічним тиском керівництва і її відкликав 26 вересня 2014 року, повідомивши про це відповідача письмовою заявою.

Посилаючись на те, що він звільнений з роботи з порушенням трудового законодавства, просив поновити його на роботі на посаді машиніста тепловоза, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з часу звільнення по день ухвалення судом першої інстанції рішення по даній справі.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 грудня 2014 року вирішено:

"У задоволенні позову ОСОБА_1 до відокремленого підрозділу Державного територіально галузевого об'єднання "Львівська залізниця", третя особа "Локомотивне депо Тернопіль" Державного територіально галузевого об'єднання "Львівська залізниця" про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу відмовити."

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказав, що суд не дав належної оцінки тій обставині, що заяву про звільнення із займаної посади він написав під психологічним тиском керівництва та його волевиявлення не було вільним. Психологічний тиск виявився у тому, що керівництво підозрювало його у розкраданні дизельного пального, яке він не вчиняв і погрожувало його звільнити з інших підстав, які негативно вплинуть на його подальше працевлаштування. Заява про звільнення за згодою сторін була ним відкликана, у зв'язку з чим відпали підстави для його звільнення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу начальника відокремленого підрозділу "Локомотивне депо Тернопіль" №94/ос від 21 квітня 2010 року, прийнятий на роботу до відокремленого підрозділу Державного територіально галузевого об'єднання "Львівська залізниця" на посаду помічника машиніста тепловоза, а наказом від 27 серпня 2014 року переведений з посади помічника машиніста тепловоза на посаду машиніста тепловоза з 29 серпня 2014 року.

Наказом начальника відокремленого підрозділу "Локомотивне депо Тернопіль" №200/ос від 16 вересня 2014 року його звільнено з роботи по п. 1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін.

Відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Згідно роз'яснень, даних в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

З наказу про звільнення вбачається, що підставою для звільнення позивача з роботи стала його заява про звільнення за згодою сторін з 16.09.2014 року та згода власника.

Встановлено, що 15 вересня 2014 року ОСОБА_1 на ім'я начальника локомотивного депо Тернопіль Островського В.М. подав заяву про його звільнення за згодою сторін.

Згода власника або уповноваженого ним органу на звільнення позивача стверджується записом начальника локомотивного депо Тернопіль на заяві позивача "Наказ. Звільнити з 16.09.2014 року".

Посилання позивача на те, що заява про звільнення за згодою сторін була відкликана ним 26 вересня 2014 року правового значення не має, оскільки була подана після його звільнення та припинення трудових правовідносин.

Отже суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що звільнення із займаної ним посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України відбулось з дотриманням норм трудового законодавства.

Суд дав належну оцінку доводам позивача про те, що на нього чинився психологічний тиск. Ці обставин належними доказами не підтверджені, натомість спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_5 та поясненнями Островського В.М., допитаних в суді першої інстанції, які пояснили, що позивач був викликаний для з'ясування обставин факту розкрадання працівниками локомотивного депо Тернопіль дизельного пального. ОСОБА_1 добровільно погодився написати заяву про звільнення з роботи за п.1 ст.36 КЗпП України, тобто за згодою сторін. Будь-якого психологічного чи фізичного тиску на позивача не здійснювалось.

Суд дав належну оцінку вказаній обставині, зазначивши, що подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом.

Таким чином, суд першої інстанції на підставі зібраних доказів у справі вірно встановив фактичні обставини справи, дав їм належну правову оцінку і вирішив спір в межах заявлених позовних вимог відповідно до вимог Закону.

Рішення суду є законним і обґрунтованим і підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 грудня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала колегії може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області З.Є. Ткач