Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/5413/15 Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т.А.
Провадження № 22-ц/778/6268/15 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «Союз», ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів оренди та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «Союз», ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.10.2014 року і 16.10.2014 року у державному реєстрі прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: НОМЕР_1 (номер запису 7385641); НОМЕР_2 (номер запису 7385964); НОМЕР_3 (номер запису 7401614), які належить йому на праві власності. Вказані земельні ділянки передані в оренду його представником за довіреністю ОСОБА_4 на підставі договорів оренди, укладених 22.09.2014 року з ПСП «Союз» строком на 3 роки.

Вважає, що вказані дії його представника суперечать його волі, оскільки він бажав укласти договори строком на 1 рік, і такі договори з головою ПСП «Союз» були підписані, але не зареєстровані. У разі більш тривалого строку дії він розраховував на збільшений розмір орендної плати та іншій порядок виплати.

Посилаючись на положення ст.232 ЦК України, вважає, що правочин вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони - ОСОБА_4 з другою стороною.

На підставі зазначеного просив визнати недійсними наступні договори оренди землі:

1) від 22.09.2014 року, укладений представником ОСОБА_3 за дорученням ОСОБА_4 і ПСП Агрофірма «Союз», номер запису про державну реєстрацію іншого речового права 7385641 від 15.10.2014 року, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01.003:0006;

2) від 22.09.2014 року, укладений представником ОСОБА_3 за дорученням ОСОБА_4 і ПСП Агрофірма «Союз», номер запису про державну реєстрацію іншого речового права 7385964 від 15.10.2014 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2;

3) від 22.09.2014 року, укладений представником ОСОБА_3 за дорученням ОСОБА_4 і ПСП Агрофірма «Союз», номер запису про державну реєстрацію іншого речового права 7401694 від 16.10.2014 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3.

Зобов'язати ПСП Агрофірма «Союз» вчинити дії по державній реєстрації припинення права оренди земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, які належать йому на праві приватної власності.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, визнання позову відповідачами, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Справа розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 вересня 2014 року представником ОСОБА_3 за нотаріально посвідченою 09.09.2014 року довіреністю ОСОБА_4 укладено три договори оренди земельних ділянок, належних ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі державних актів, з ПСП «Союз» в особі голови ОСОБА_5 (а.с.34-47).

Відповідно до вказаних договорів в оренду строком на 3 роки надавались земельні ділянки, які розташовані на території Андрівської сільської ради Бердянського району - КСП «Дружба» - ДП № 47 паї 588,589,590,591,592, земельна ділянка загальною площею 39,3250 га, та земельні ділянки, розташовані на землях колишнього КСП «Колос» ДП № 7 паї 67,66,65,64,63.

Вказані договори оренди земельних ділянок зареєстровані у Державному реєстрі речових прав з кадастровими номерами: НОМЕР_1 (номер запису 7385641); НОМЕР_2 (номер запису 7385964); НОМЕР_3 (номер запису 7401614) (а.с.33,40,47).

Згідно зі ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Таким чином, повноваження, надані представнику, на підставі довіреності, повинні виконуватися відповідно до змісту цієї довіреності та у її межах.

Відповідно до ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

За змістом ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Положеннями частин 1, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як роз'яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Судом встановлено, що договори оренди 22 вересня 2014 року були укладені ОСОБА_4 на підставі довіреності від 09 вересня 2014 року, якою позивач уповноважив бути його представником з усіма необхідними повноваженнями, як власника земельних ділянок, в тому числі укладання та підписання договорів оренди земельної ділянки, договорів про внесення змін та доповнень до договорів оренди, актів приймання - передання (а.с.6).

Згідно зі ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Таким чином, повноваження, надані представнику, на підставі довіреності, повинні виконуватися відповідно до змісту цієї довіреності та у її межах.

Враховуючи зазначене, суд правильно зазначив в рішенні, що з тексту довіреності, яку видав ОСОБА_3 ОСОБА_4, і яка нотаріально посвідчена 09.09.2014 року, не вбачається будь - яких застережень дій, які не може вчиняти особа, якій видана довіреність, і які були цією особою вчинені, та обґрунтовано відхилив доводи позивача про те, що оскаржувані договори оренди вчинено всупереч вимогам ст. 241 ЦК України, тобто із перевищенням представником своїх повноважень.

Обґрунтовуючи вимоги позову ОСОБА_3 посилався як на підставу недійсності договорів оренди землі на норму ст. 232 ЦК України, згідно з якою правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Тобто, для визнання недійсним правочину, вчиненого в результаті зловмисної домовленості, необхідно встановити факт зловмисної домовленості представника з іншою особою (свідоме вчинення правочину всупереч інтересам довірителя), наявність збитків та причинний зв'язок між зловмисною домовленістю та завданими збитками.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними на підставі ст. 232 ЦК України немає, оскільки позивачем всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не доведено викладені у позовній заяві обставини, в тому числі наявності зловмисної домовленості між його представником з другою стороною - ОСОБА_4, наявність збитків та причинний зв'язок між зловмисною домовленістю та завданими збитками.

На підтвердження того, що, укладаючи спірні договори на строк три роки, позивач отримав би більшу орендну плату, ніж та, яка передбачена пунктами 9 зазначених договорів (3% від нормативної грошової оцінки відповідних земельних ділянок) позивачем не надано доказів.

Апеляційна скарга за змістом є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги, та не містить посилань на порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 жовтня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: