Справа № 349/537/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2164/2015
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Василишин Л.В., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Кредо» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Рогатинського районного суду від 18 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року кредитна спілка «Кредо» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 15 233,40 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Рогатинського районного суду від 7 серпня 2014 року стягнуто в солідарному порядку: з ОСОБА_2 і ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь кредитної спілки «Кредо» 79 509,62 грн. заборгованості за кредитним договором. Враховуючи, що фактичне погашення кредиту за цим рішенням відбулось 16 квітня 2015 року просив на підставі умов договору стягнути з відповідача подвійну процентну ставку від діючої , що становить 15 233,40 грн.

Рішенням Рогатинського районного суду від 18 серпня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Кредо» 3000,00 грн. подвійної процентної ставки за порушення виконання зобов'язання за кредитним договором № 4476 від 04 грудня 2013 року, а також 243,60 грн. судових витрат.

На вказане рішення представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають суттєве значення для справи та невідповідність висновків дійсним обставинам справи. Так, суд вважав, що позивачем доведено суму заборгованості виходячи із встановленої договором процентної ставки в розмірі 26%. Однак, при цьому не враховано його пояснень з приводу відсутності в примірнику вказаного договору як цієї, так і будь-якої іншої процентної ставки за користування кредитом. Наведена обставина підтверджується копією цього примірника договору, що є належним доказом у справі. А отже, договором не встановлено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами. Відтак, судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України, та не застосовано натомість положення ст. 1048 цього кодексу, не роз'яснено також можливість позивачу змінити позовні вимоги виходячи із визначення розміру ціни позову обліковою ставкою НБУ.

Крім того, судом при вирішенні спору не застосовано положення ст.ст. 2,18,19,22,23 Закону України «Про захист прав споживачів». А тому відповідно не враховано, що дії кредитної спілки, які виразилися у підписанні двох різних за змістом кредитних договорів щодо процентної ставки за користування коштами, вчинені шляхом обману, є нечесною підприємницькою практикою. Внаслідок цього кредитний договір, який є нікчемним, є недійсним з моменту його підписання.

Посилаючись на зазначені обставини апелянт просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог кредитної спілки, застосувавши наслідки недійсності правочину.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник кредитної спілки «Кредо» доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вищезазначеним вимогам з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 4 грудня 2013 року між Кредитною спілкою «Кредо» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №4476, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 47 000,00 грн. терміном до 04 грудня 2016 року зі сплатою відсотків у розмірі 26 % річних від суми кредиту (а. с.4-8).

Відповідно до п.7.2 договору у випадку недотримання позичальником графіку сплати за кожний прострочений день позичальник сплачує спілці подвійну процентну ставку від діючої, яка нараховується на суму заборгованості.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З'ясовано, що позичальник свої зобов'язання належним чином не виконував та допустив заборгованість, у зв'язку із цим кредитна спілка у 2014 році зверталась в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Рогатинського районного суду від 7 серпня 2014 року стягнуто в солідарному порядку: з ОСОБА_2 і ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь кредитної спілки «Кредо» 79 509,62 грн. заборгованості за кредитним договором №4476 від 04.12.2013 року станом на 16 липня 2014 року, а саме 43 681,50 грн. основного боргу, 33 812,60 грн. відсотків за користування кредитом, 2 015,52 грн. - сума подвійної процентної ставки за порушення виконання зобов'язання і судові витратити по справі - 795,10 грн. судового збору. Всього на загальну суму 80 304,72 грн. (а.с.20-21).

Відповідно до постанови старшого державного виконавця ВДВС Рогатинського районного управління юстиції від 14 квітня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/349/331/14, виданого Рогатинським районним судом про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь кредитної спілки «Кредо» заборгованості 80 304,72 грн., закінчено у зв'язку з стягненням боргу в повному обсязі (а.с.53).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Як передбачено частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1206 цс 15 від 23 вересня 2015, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Звертаючись в суд із даним позовом кредитна спілка посилалась на те, що фактичне погашення суми кредиту відбулося тільки 16 квітня 2015 року, а тому стягненню відповідно до п.7.2 договору підлягає подвійна процентна ставка за користування кредитними коштами за період з 11 липня 2014 року (дата подання позовної заяви у попередній справі) до 16 квітня 2015 року (виконання рішення суду ) у сумі 15 233,40 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги кредитної спілки «Кредо» суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення, яким стягнута заборгованість за кредитним договором не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. При цьому вважав, що відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір пені слід зменшити з 15 233,40 грн. до 3 000,00 грн.

Однак, погодитися з таким висновком місцевого суду колегія суддів не може, оскільки він не ґрунтується на нормах матеріального закону та не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно з вимогами ч.4 ст.10 ЦПК України суд має право зменшити розмір неустойки (ч.3 ст. 551 ЦК України), але лише після того, коли вона вірно, відповідно до вимог закону та умов договору, буде обчислена, що суд у порушення вимог статей 212-214 України не зробив.

Також як встановлено в засіданні апеляційного суду ні відповідачем, ні його представником не подавалася до суду заява про зменшення розміру неустойки виходячи із матеріального становища ОСОБА_2

Із змісту позовної заяви вбачається, що кредитна спілка просила стягнути з ОСОБА_2 подвійну процентну ставку за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 15 233,40 грн., посилаючись при цьому на п.7.2. кредитного договору, яким передбачено такий вид відповідальності позичальника. Водночас позивачем зазначено, що вказана ставка за день становить 8,68 грн. (а.с.2-3).

В подальшому в заяві від 27.07.2015 року (а.с.68) надаючи розширений розрахунок подвійної ставки за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 15 233,40 грн. КС вказувала щодо процентної ставки в шестикратному розмірі від діючої, яка за день також становить 8,68 грн. (2030,00 (сума основної заборгованості) *26%/365 (днів в році)*6 (штрафна санкція згідно п.7.3 кредитного договору) =8,68 грн.). Разом з тим, встановлення шестикратного розміру процентної ставки за порушення грошового зобов'язання обумовлено сторонами в п.7.3. кредитного договору.

Однак, як вбачається із матеріалів справи в ході її розгляду позивач у встановленому законом порядку підстав позову не змінював.

Крім того, в матеріалах справи відсутній розрахунок суми основної заборгованості у розмірі 2030,00 грн. Не надано такий і в апеляційному суді.

Відповідно до положень ч. 3 ст.10, ч. 2 ст.59, ст. 60 ЦПК України ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Передбачене ст. ст. 10, 27, ч. 1 ст. 143 ЦПК України право сторін на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості щодо обставин, які мають значення для вирішення справи, кореспондується з обов'язком суду сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що в матеріалах справи є суперечливі докази щодо розрахунку заборгованості за кредитним договором та враховуючи заперечення представника відповідача щодо встановлення 26 % ставки за користування кредитними коштами колегією суддів роз'яснено сторонам право заявити клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи.

Однак, відповідного клопотання сторонами не заявлено.

Зважаючи на те, що позивач на підтвердження своїх позовних вимог щодо суми заборгованості за кредитним договором (обчисленої виходячи із подвійної чи шестикратної відсоткової ставки) не подав належних та допустимих доказів, а апеляційний суд переглядає справу в межах позовних вимог заявлених в суді першої інстанції , колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог кредитної спілки «Кредо».

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо недійсності кредитного договору з таких підстав.

Статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину у випадку, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як встановлено в засіданні апеляційного суду апелянт із позовом про визнання недійсним кредитного договору не звертався.

Не заслуговують на увагу також посилання апелянта з приводу відсутності в примірнику договору процентної ставки в розмірі 26%.

В матеріалах оглянутої в судовому засіданні апеляційного суду цивільної справи №349/1024/14-ц за позовом кредитної спілки «Кредо» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором міститься копія кредитного договору №4476 від 04.12.2013 року, в якому зазначено відсоткову ставку у розмірі 26 % річних.

Крім того, представник апелянта в засіданні апеляційного суду підтвердив, що розмір заборгованості, спір про що розглядався в попередній справі, нараховано виходячи із встановленої договором 26 відсоткової ставки, з яким боржник погодився. Судове рішення не оскаржувалося та повністю виконано.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Розподіл судових витрат слід покласти на сторін згідно ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рогатинського районного суду від 18 серпня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову кредитної спілки «Кредо» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з кредитної спілки «Кредо» на користь ОСОБА_2 121,80 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: Л.В. Василишин

О.В. Пнівчук