У х в а л а

6 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за виконавчим листом,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені, 3% річних, індексу інфляції у зв'язку з невиконанням рішення суду про стягнення коштів.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 грудня 2012 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття. За виконавчим листом № 2-1445/12 відділом ДВС Обухівського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 11 тис. 108 грн 45 коп.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 рішення суду не виконує, тому ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача пеню за період з 13 лютого 2013 року по 20 серпня 2014 року в розмірі 5 тис. 306 грн 46 коп., на відшкодування інфляційних витрат - 1 тис. 408 грн, 3 % річних за весь період несплати боргу - 683 грн 85 коп., а також 1 тис. 200 грн. витрат, понесених на придбання ліків для лікування після загострення гіпертонічної хвороби в результаті дій відповідача.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 3 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 тис. 306 грн 46 коп. - пені, 683 грн 85 коп. - 3 % річних, 1 тис. 408 грн - інфляційні збитки, а також судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп., а всього - 7 тис. 641 грн 91 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення вимог про стягнення пені та ухвалено нове рішення про відмову в задоволені вказаної вимоги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення апеляційної інстанцій залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_1 порушує питання про скасування ухваленого у справі рішення суду касаційної інстанції та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстави, передбаченої пунктом першим частини 1 статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: статті 549 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_1 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня та 27 серпня 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в частині задоволення вимоги про стягнення пені, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, керувався тим, що між сторонами відсутні договірні правовідносини, а застосування статті 549 ЦК України можливе лише за умов існування договірних правовідносин між сторонами.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року предметом спору було стягнення заборгованості за кредитним договором.

Отже, у справі, про перегляд якої подано заяву та у справі, на рішення в якій посилається заявник на обґрунтування своєї заяви про перегляд судового рішення, наявні різні фактичні обставини, що не вказує на неоднакове застосування судом касаційної інстанції статті 549 ЦК України.

Надана заявником ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року не може бути підтвердженням неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів та направив справу на новий розгляд з підстав передбачених частиною 2 статті 338 ЦПК України у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за виконавчим листом до провадження Верховним Судом України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді:Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук