АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

Справа №761/20411/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1003/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Мальцев Д.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Котули Л.Г.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 5 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий сою» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Європейський Страховий Союз» про стягнення невиплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 21161 грн.94 коп., пені за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 197 грн.12 коп., моральної шкоди в сумі 3000 грн.

В позовній заяві зазначав, що 18 січня 2014 року в м.Лисичанськ по вул..К.Маркса внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль НОМЕР_1 отримав механічні ушкодження. Винним у ДТП за рішенням Лисичанського міського суду від 6 лютого 2014 року визнаний ОСОБА_5, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ «Європейський Страховий Союз» відповідно до договору страхування № АВ/8590648.

Про страховий випадок він повідомив страховика винної особи, експертом відповідача 24 лютого 2014 року складено звіт про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту його автомобіля складає 21161 грн.94 коп.

В подальшому він звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування зі всіма документами, подання яких передбачене ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

7 березня 2014 року від відповідача надійшов лист - узгодження, в якому зазначалось, що розмір страхового відшкодування становить 21161 грн.94 коп.

Незважаючи на встановлені законом строки виплати, відповідач свої зобовязання по виплати страхового відшкодування не виконав, грошові кошти належні йому не перерахував.

У зв'язку з чим він просив стягнути страхове відшкодування, пеню, виплата якої передбачена ст..37.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за двадцять днів затримки. Крім того, просив стягнути моральну шкоду в сумі 3000 грн., посилаючись на порушення відповідачем зобов'язань (ст. 611 ЦК України)., що спричинило йому душевні хвилювання.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 5 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 до ПрАТ «Європейський страховий союз» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, встановленим обставинам невірну дав оцінку, не застосував норми матеріального права, що підлягають застосуванню.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, причини своєї неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди завдана майну, яке належить на праві власності позивачу. Крім того, вимоги щодо заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу та її розмір є необґрунтованими.

Проте з такими висновками суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 в момент дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем марки «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, за наявності довіреності, виданої 28 березня 2011 року власником автомобіля (а.с.25-26).

Згідно роз'ярень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в п.13 Постанови № від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Отже, виходячи із положень статей 386, 395, 396 ЦК України, позивач, володіючи автомобілем НОМЕР_1, має право на захист свого речового права.

Крім того, таке право ОСОБА_3 визнано і відповідачем, який погодив виплату позивачу суми страхового відшкодування.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про недоведеність вимог позивача, що шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди завдана майну, яке належить на праві власності позивачу не ґрунтується на нормах матеріального закону.

Як убачається з матеріалів наданих представником відповідача, 7 березня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «Європейський Страховий Союз» з заявою на виплату страхового відшкодування (а.с.28).

Листом - узгодження від 7 березня 2014 року ОСОБА_3 повідомлено про узгоджений розмір страхового відшкодування в сумі 21161 грн.94 коп. (а.с.29).

Відповідно до ст..36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими,- прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплати його.

Виходячи із наведеної норми закону, страховик зобов'язаний був сплатити ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 21161 грн. 94 коп. до 7 червня 2014 року, але цього не зробив.

За таких обставин, та враховуючи положення ст. 37.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за яким особі, яка має право на отримання страхового відшкодування, виплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика, вимоги позивача про стягнення пені за 20 днів червня місяця 2014 року в сумі 197 грн.12 коп. підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача щодо відсутності підстав для нарахування пені, виходячи із того, що інші дані про банківській рахунок ОСОБА_3 були надані у повторній заяві на виплату страхового відшкодування, яка надійшла страховику 23 травня 2014 року, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки повний пакет документів із заявою на виплату страхового відшкодування наданий страховику 7 березня 2014 року, будь-яких виплат в рахунок сплати страхового відшкодування до моменту звернення позивача до суду не здійснено. Крім того, до переліку документів, які повинна надати особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, законом віднесено і відомості про банківські реквізити заявника, але з приміткою «за наявності». ( ст. 35.2 Закону України ).

Статтею 36 частиною 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, подані з порушенням строку встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Враховуючи, що банківські реквізити заявника, не є тим документом, що позбавляє страховика прийняти рішення про виплату страхового відшкодування, та за відсутності даних про виплату страхового відшкодування до 23 травня 2014 року, надання інших відомостей про банківські реквізити у повторній заяві на виплату страхового відшкодування, датованої тією ж датою, тобто 7 березня 2014 року, не може бути підставою для збільшення встановленого законом строку виплати страхового відшкодування. А тому, саме 7 червня 2014 року слід вважати днем, до якого страховик зобов'язаний був виплатити позивачу страхове відшкодування.

Як убачається з наданих документів представником відповідача платіжними дорученнями № 1212 від 19 серпня 2014 року та № 1218 від 20 серпня 2014 року в рахунок здійснення відшкодування ОСОБА_3 перераховано 6000 грн.

Отже, сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_3 в рахунок страхового відшкодування, складає 15161 грн.94 коп. , а також нарахована пеня в сумі 197 грн.12 коп.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо необґрунтованості висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення в цій частині, оскільки такі не ґрунтуються на вимогах закону.

За таких обставин, рішення Шевченківського районного суду м.Києва в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення страхового відшкодування та пені підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення цих вимог.

Керуючись ст. ст. 218, , 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Шевчнківського районного суду м. Києва від 5 листопада 2014 року - в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення страхового відшкодування та пені скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» на користь ОСОБА_3 в рахунок сплати страхового відшкодування 15 161 грн.94 коп., пеню в сумі 197 грн.12 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: