Справа № 308/3191/15-ц
25.05.2015 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., при секретарі Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом прокуратури міста Ужгорода в інтересах держави, в особі органу: відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 3516,17 грн.,-
Прокурор міста Ужгорода - І. Зарева в інтересах держави, в особі органу: відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 3516,17 грн..
В судове засідання представник прокуратури міста Ужгорода в інтересах держави, в особі органу: відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
В судове засідання відповідач повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася в порядку ст.76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило, у зв'язку з чим суд згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Згідно до ч.1 ст.157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно супровідного листа №64-1015вих15/257-15 від 26.02.2015 р. Прокуратурою Закарпатської області було направлено вищевказаний обвинувальний акт до суду.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 24.03.2015 р. кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України - закрито, згідно п.7 ч. 1 ст.284 КПК України у зв'язку з відмовою потерпілого ОСОБА_4 від підтримання обвинувачення.
В рамках кримінального провадження цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого у сумі 3516,17 грн. заявлений не був.
Згідно висновку судово-медичного експерта № 1192 від 14.01.2015 та медичної документації, гр. ОСОБА_4 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: «закритого трьохкісточкового перелому лівої гомілки з розривом дистального міжгомілкового синдесмозу та підвивихом ступні назовні».
Згідно Калькуляції №6 від 17.03.2015 р. видатків лікування хворого встановлено, що у зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у центральній міській клінічній лікарні м. Ужгорода, яка фінансується за кошти відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради. При цьому витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_4 склали 3516,17 грн. куди входить: заробітна плата - 2189,09 грн.; нарахування на зарплату 36,3% - 794,64 грн.; медикаменти - 127,50 грн.; продукти харчування -95,88 грн.; предмети, матеріали, обладнання та інвентар, у тому числі м'який інвентар та обмундирування - 15,81 грн.; оплата послуг (крім комунальних) - 26,01 грн.; видатки відрядження - 0,34 грн.; оплата комунальних послуг та енергоносіїв - 266,90 грн. Кількість ліжко-днів, проведених в стаціонарі з 06.12.2014 р. - 22.12.2014 р.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною четвертою даної статті передбачено, що шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
Згідно ст. 121 Конституції України на органи прокуратури покладено обов'язок здійснювати представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.
Відповідно до ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину.
Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Пунктом 3 Постанови ВСУ №11 від 07 липня 1995 року "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.
Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.
Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.
Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Відповідно до п.2 "Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 №545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.
Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.
Згідно п.3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, законодавець відносить до нереабілітуючих підстав, ті підстави закриття кримінального провадження, які зазначені у пп.5-7 ч.1 ст.284 КПК України, а саме: помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого; існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню; потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що з відповідача - ОСОБА_5 на користь держави в особі відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради, у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого - ОСОБА_4 від злочину в сумі 3516,17 грн., а також на підставі ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -
Позовну заяву прокуратури міста Ужгорода в інтересах держави, в особі органу: відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 3516,17 грн. - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_5, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь держави судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду Фазикош О.В.