Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: адміністрація Заводського району виконкому Миколаївської міської ради, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області, комунальне підприємство «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», про усунення перешкод у здійсненні права власності щодо безперешкодного користування житловим будинком і земельною ділянкою, зобов'язання вчинити дії; за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про поновлення права на безперешкодне користування квартирою та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод у здійсненні права власності щодо користування будинком АДРЕСА_1, шляхом повного демонтажу встановлених вікон та закладення віконних отворів, що влаштовані відповідачами у зовнішній стіні будинку АДРЕСА_2 у сторону його домоволодіння.

У подальшому позивач позовні вимоги уточнив та просив усунути небезпеку життю та здоров'ю і перешкоди у здійсненні своїх особистих та членів його сім'ї немайнових прав у межах домоволодіння АДРЕСА_1, шляхом повного демонтажу встановлених вікон та закладення віконних отворів, що влаштовані відповідачами у зовнішній стіні будинку АДРЕСА_2 на межі із земельною ділянкою ОСОБА_3

ОСОБА_3, обґрунтовуючи позов посилався на те, що він є власником домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки, розташованої за цією ж адресою площею 0,0691 га. Розташований на суміжний з його земельною ділянкою житловий будинок АДРЕСА_2 є глухою капітальною стіною і встановлював межу із належною йому земельною ділянкою. В лині 2002 року у належний попереднім власникам, а тепер його двір, без дозволу на реконструкцію стіни, проекту реконструкції стіни з відповідними узгодженнями, зокрема з сусідами, власник квартири № 3 житлового будинку АДРЕСА_2 незаконно встановив у несущій капітальній стіні будинку віконний отвір. З цього приводу попередні власники зверталися зі скаргами до місцевих органів самоврядування та відносно ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення та їй було запропоновано закласти віконний отвір. Проте, ОСОБА_4 через деякий час зробила ще один віконний отвір у двір його домоволодіння. Після придбання домоволодіння він звертався до ОСОБА_4 з проханням закласти вікна, але вона відмовилась. У серпні 2004 року на ОСОБА_4 знову було складено протокол про притягнення її до адміністративної відповідальності. Протягом 2002-2004 років власники житлового будинку АДРЕСА_2 без відповідних дозволів та узгоджень побудували на території свого подвір'я незаконні прибудови до своїх квартир, чим порушили режими інсоляції та вимоги щодо режиму провітрювання квартир, після чого почали встановлювати без відповідних дозволів у капітальній несущій стіні, яка знаходиться на межі з його земельною ділянкою, віконні отвори. Він та члени його сім'ї живуть під постійним наглядом з вікон відповідачів, ними втрачена право на особисте та приватне життя, через вказані вікна на його територію незаконно потрапляють особи.

Не погоджуючись із позовом ОСОБА_7 і ОСОБА_8 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поновлення права на безперешкодне користування нерухомістю, зобов'язавши звільнити тильну стіну АДРЕСА_2 від побутового сміття та металобрухту згідно санітарних та будівельних норм з метою збереження житла, надати можливість встановити сітку-рабицю, надавати можливість безперешкодного проведення капітальних та поточних ремонтів будинку.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні належним йому домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом повного демонтажу встановлених вікон та закладення цеглою або іншим аналогічним будівельним матеріалом із застосуванням цементного розчину віконних отворів, що влаштовані у зовнішній стіні будинку АДРЕСА_2 на межі із земельною ділянкою ОСОБА_3, зобов'язавши власників житлового будинку АДРЕСА_2 в квартирі № 3 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 солідарно закласти два віконних отвори; власника квартири № 6 ОСОБА_7 закласти два віконних отвори; власника квартир № 7, 8 ОСОБА_8 закласти три віконних отвори. В задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині задоволенні первісного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат з урахуванням ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2014 року про виправлення описки в судовому рішенні.

У касаційній скарзі заявник просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що улаштування відповідачами віконних отворів в належних ним на праві власності квартирах в домоволодінні АДРЕСА_2 здійснено з порушенням вимог законодавства, без одержання відповідних дозволів на це, без проекту та дозвільних документів на виконання робіт, а також без згоди власника суміжної земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1, що стало наслідком порушення прав ОСОБА_3 Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість вказаного позову.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки, розташованої за цією ж адресою площею 0,0691 га.

Відповідачі за первісним позовом є власниками житлового будинку АДРЕСА_1.

Розташований на суміжній з земельною ділянкою позивача житловий будинок АДРЕСА_2 є глухою капітальною стіною і встановлює межу із належною ОСОБА_3 земельною ділянкою.

Судом також встановлено, що відповідно до даних технічного паспорта від 1967 року домоволодіння АДРЕСА_2, в квартирах 3, 6, 7, 8 не було вікон в стіні, яка виходить на суміжну ділянку з домоволодінням АДРЕСА_1.

Проте, починаючи з 2002 року відповідачі улаштовували віконні отвори у стіні свого будинку у сторону домоволодіння ОСОБА_3

У зв'язку із чим попередні власники домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_10 і ОСОБА_11 зверталися зі скаргами до адміністрації Заводського району та виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкоди в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Обґрунтовуючи вимоги первісного позову, ОСОБА_3 посилався на те, що внаслідок самочинного втручання відповідачів у конструкцію будинку АДРЕСА_1 шляхом облаштування вікон у належних їм квартирах у несучій стіні цього будинку є небезпека обвалу цієї стіни, що створює реальну загрозу його життю та здоров'ю, а також життю та здоров'ю членів його родини. Крім цього, облаштування відповідачами вікон у стіні вказаного будинку, яка зведена на межі із належною йому земельною ділянкою, порушує його та членів його сім'ї право на безперешкодне користування належним йому будинком, таємницю приватного життя, оскільки він з родиною вимушений проживати під постійним наглядом відповідачів.

Частинами 1 та 4 ст. 60 ЦПК передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині первісного позову та ухвалюючи нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції врахував вказані вимоги закону та дійшов вірного висновку, що ОСОБА_3 жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме внаслідок облаштування відповідачами вікон порушено його право щодо безперешкодного користування належним йому на праві власності житловим будинком за вказаною адресою, не надав.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції досліджено обставини справи в повному обсязі та зібраним доказам надано належну оцінку.

Доводи скарги висновків суду не спростовують.

Рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни або скасування не встановлені.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська