Номер провадження: 22-ц/785/1702/15
Головуючий у першій інстанції Матяш Т.Л.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Драгомерецького М.М.

При секретарі: Добряк Н.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 вересня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди; за позовом виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, про знесення самочинного будівництва; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2008р. ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просила стягнути із ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 10 454,08 грн. та моральну шкоду на суму 5 000 грн., заборонити ОСОБА_2 здійснювати будівельні роботи до даху домоволодіння АДРЕСА_1 Одеської області, співвласником якого вона є.

В обґрунтування позову зазначала, що у 2007р. ОСОБА_2 самовільно почала будівництво надбудови на загальному горищному приміщенні без згоди сусідів та дозволу на будівництво. Внаслідок проведення ремонтних робіт у її приміщенні пошкодилися стеля, відійшла стінка підсобного приміщення від основної стіни, збільшилися тріщини стін та стелі. Вона неодноразово зверталася до виконкому Білгород-Дністровської міської ради з вимогою звернутися до суду з відповідним позовом до ОСОБА_2, але бездіяльність посадових осіб Білгород-Дністровського виконкому призвели до того, що ОСОБА_2 продовжувала незаконне самовільне будівництво, що спричинило їй матеріальну та моральну шкоду, у звязку з чим вона звернулася до суду за захистом.

Справу розглянуто у відсутності сторін.

Рішенням суду від 03.09.2013р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.06.2014р., позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено.

Позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення моральної шкоди з виконавчого комітету Білгород-дністровської міської ради залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 10 454,08 грн., моральної шкоди - 5 000 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.11.2014р. касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 25.06.2014р. в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, виконкому Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди скасовано, справу направлено в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції керувався тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2, ОСОБА_3 було завдано матеріальну шкоду на суму 10 454,08 грн. про що свідчать: технічний висновк про стан основних несучих конструкцій та технічного обладнання, виконаного ТОВ "Істок" 28.09.2007р.; копії квитанцій та чеків, які міститься у матеріалах справи, а також і моральну шкоду на суму 5 000 грн.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдано майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Не погоджуючись з рішенням суду у цій частині, ОСОБА_2 у апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_3 не доведено факт того, що саме проведення будівельних робіт ОСОБА_2 стало причиною пошкодження приміщень, що належать ОСОБА_3, а отже і завдання останній матеріальної та моральної шкоди.

Як вже було зазначено, задовольняючи позов ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до технічного висновку про стан несучих конструкцій та інженерного обладнання, виконаного ТОВ "Істок", внаслідок проведення ОСОБА_2 будівництва відбувається процес деформації будівлі, що є причиною проведення будівельних робіт без комплексного вирішення конструктивних заходів по всій будівлі в цілому.

Разом з тим судом першої інстанції не було звернуто уваги, що такий технічний висновок складений з метою визначення дійсного технічного стану будівельних робіт будівлі, оцінки фактичних показників якості нежилих приміщень у житловому будинку. У цьому висновку не зазначено, що таке будівництво здійснюється саме ОСОБА_2, а тому саме дії ОСОБА_2 спричинили деформацію будівлі.

Між тим, з акту комісії, створеної розпорядженням виконкому з розгляду заяви ОСОБА_5 від 24.04.2008р. щодо самочинного будівництва ОСОБА_2 ламаної покрівлі над своєю квартирою встановлено, що це будівництво не ущемляє інтереси мешканців двору.

У матеріалах справи відсутня відповідна експертиза, яка б підтверджувала або спростовувала факт порушення будівельних норм і правил ОСОБА_2 та наслідки такого порушення, якщо вони мали місце.

Проте призначити та провести будівельну - технічну експертизу для визначення причин та розміру заподіяної ОСОБА_3 матеріальної шкоди на теперішній час неможливо, оскільки вже пройшло близько 8 років, а ОСОБА_3 ще в 2008р. провела ремонт у приміщенні, яке за її доводами було пошкоджено.

Позивачка ОСОБА_3 не довела свого позову у цій частині, що є її обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагальності процесу, роз'яснював позивачці її права та обов'язки.

Таким чином, є всі підстави для відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про стягнення матеріальної шкоди.

У зв'язку з цим рішення суду у цій частині на підставі п.п. 1, 4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Відповідно ло ч.1, п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушення її прав. Моральна шкодо полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Згідно ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Частина 4 ст. 193 ЦК України передбачає, що фізична особа має право на належні, безпечні і здорові умови праці, проживання, навчання тощо.

Обгрунтовуючи свої вимоги про стягнення з ОСОБА_9 моральної шкоди у розмірі 5000 грн. ОСОБА_3 зазначала, що незаконними діями відповідачки їй завдано моральної шкоди, яка складається з душевних страждань, котрі їй були спричинені у зв'язку їз ушкодженням її майна, з принижень честі, достоїнства та її ділової репутації. Крім того, всі це негативно вплинуло на її стан здоров'я, тому що вона є інвалідом 2 групи. Окрім того, вона повинна була зробити ремонт свого приміщення, тому, що її діяльність пов'язана з прийомом населення і знаходитись в кабінеті, зі стелі котрого сипалась штукатурка, та стіни якого полопались від тріщин, було нижче її достоїнства. Більш того, на протязі декількох місяців, були порушені її нормальні умови діяльності, тому що в період незаконного будівництва ОСОБА_2 в її приміщенні неможливо було приймати людей у зв'язку з шумом, який був пов'язаний з демонтажем димоходу, збиванням стін та іншими незаконними будівельними роботами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_9, пов'язаних з самочинним будівництвом, та з її вини ОСОБА_3 зазнала тривалі моральні страждання, через порушення тиші, спокою нормальної життєдіяльності та процесу праці у належному їй приміщенні, унаслідок проведення незаконних безперервних будівельних робіт. Ці винні дії відповідачки призвели до зміни звичайного життя позивачки та умов її праці, порушення спокою та нормальних життєвих та ділових стосунків з клієнтами.

Пленум Верховного суду України у п 9 постанови №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз'яснив, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується із визначеною судом сумою 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди з врахуванням вищевикладеного, а також тривалості страждань, зміни звичайного стану та режиму праці тощо.

Рішення суду у цій частині ухвалено із додержання норм матеріального і процесуально права і підстав для його скасування у цій частині, як про це йдеться мова у апеляційній скарзі, колегія суддів не встановила.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317, 319ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 вересня 2013 року частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 10 454,08 грн. скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

В.О.Панасенков

М.М.Драгомерецький