АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

19 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про позбавлення батьківських прав, зміну прізвища дитини, збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року,

встановила:

16 липня 2014 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку ухиленням останнього від виконання своїх батьківських обов'язків.

У відповідності до вимог ст.148 СК України просила змінити прізвище дитини з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4», оскільки різні прізвища у дитини та матері призведуть до виникнення багатьох проблем у майбутньому, а також необхідності постійно доводити факт споріднення з донькою.

У відповідності до вимог ст. 192 СК України просила змінити розмір аліментів, стягувати їх з відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини щомісячно в розмірі 1200 грн., починаючи з моменту пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Посилалась на ті підстави, що з моменту присудження аліментів в розмірі 1000 грн. відбулось знецінення національної грошової одиниці України внаслідок інфляції, аліменти у визначеному судом розмірі не покривають мінімальних затрат на дитину та ставлять її в скрутне матеріальне становище, оскільки вона є інвалідом 3 групи безстроково і вся її пенсія витрачається на ліки. Додаткових доходів вона не має у зв'язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Змінено прізвище дитини з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4» з зобов'язанням Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві внести зміни до актового запису про народження дитини за №32 від 04 січня 2013 р. на ОСОБА_4, а саме: змінити прізвище дитини з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4».

Змінено розмір аліментів, встановлений рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 19 грудня 2013 р. та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2014 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі по 1200 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, з індексацією сум, що стягуються, відповідно до закону.

В решті позову відмовлено.

Вирішено відкликати та приєднати до матеріалів справи виконавчий лист №753/19274/13 без подальшого виконання з дня набрання рішенням суду законної сили.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначив, що відповідач регулярно сплачує аліменти на дитину. У зв'язку з тим, що останній на даний час проживає та працює у Російській Федерації, не має фінансової можливості приїхати до м. Києва, сподівається, що в подальшому ситуація зміниться і він зможе приділяти доньці увагу та займатися її вихованням, вважає, що у суду не було підстав для висновку, що останній ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дитини.

Спорідненість між матір'ю та дитиною підтверджується свідоцтвом про народження, а тому твердження позивача про необхідність зміни прізвища дитини у зв'язку з можливістю виникнення проблем у майбутньому є абсурдними.

Розмір аліментів в сумі 1000 грн. встановлений судом відповідно до матеріального становища відповідача, яке на даний час не покращилось.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1, її представник ОСОБА_6 та прокурор Татаренко Г.Г. просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 січня 2012 року.

Від шлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матір'ю.

З вересня 2013 р. відповідач проживає окремо.

12 листопада 2013 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 3000 грн. щомісячно.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2013 року, яке було змінено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2014 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 12 листопада 2013 р. і до повнолітня дитини.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2014 року шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розірвано (а.с. 17).

Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів до 1200 грн., позивач посилалась на знецінення національної грошової одиниці України та своє скрутне матеріальне становище.

Задовольняючи позовні вимоги у вказаній частині, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем фактично не заперечувалась та обставина, що позивач, яка є інвалідом дитинства, не має доходів, а визначений у 2013 р. розмір аліментів на дитину в сумі 1000 грн. є недостатнім для забезпечення її повноцінного матеріального становища.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Так, відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довела існування обставин, з якими закон пов'язує можливість збільшити розмір аліментів, визначений за рішенням суду.

Матеріали справи не містять доказів поліпшення матеріального становище платника аліментів порівняно з тим, яке існувало на момент ухвалення рішення в березні 2014 року, або погіршення з цього часу матеріального становища, стану здоров'я тощо їх одержувача.

Посилання суду на фактичну згоду відповідача з доводами позивача в цій частині не відповідає обставинам справи.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Тобто, якщо розмір аліментів визначений у твердій грошовій сумі судом, він автоматично підлягає індексації, що не потребує додаткового звернення до суду.

Враховуючи викладене, судове рішення в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права його висновки не відповідають обставинам справи, що є підставою для його скасування та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав та змінюючи у зв'язку з цим прізвище дитини з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4», суд першої інстанції виходив з того, що останній з вересня 2013 року ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, матеріально дитину не утримує, дитина не бачить батька з серпня 2013 року.

Враховуючи вказані обставини, а також те, що відповідачем не надано доказів перебування його за межами території України, суд першої інстанції не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 01.10.2014 р. про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

З таким висновком суду повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення , суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п.п.15.16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Заперечуючи проти позову , представник відповідача посилався на те, що батько не має можливості займатися вихованням доньки, оскільки вимушений був поїхати на заробітки до Російської Федерації. При цьому останній з часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів регулярно їх сплачує, заборгованості не має. Проти можливості поспілкуватись з дитиною через мережу Інтернет позивач заперечує.

В судовому засіданні позивач не заперечувала, що починаючи з липня 2014 року вона стала отримувати аліменти на дитину в сумі 1000 грн. щомісячно.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації від 01.10.2014 р. №101-7367/01, батько з дитиною не проживає, проте має бажання виховувати дитину, дбати про неї, брати участь в розвитку та утриманні дитини.

З урахуванням обставин справи, рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 25.09.2014 р. №17), а також того, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, орган опіки та піклування вважав за недоцільне позбавляти ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.52).

Вказаний висновок є обґрунтованим та не суперечить інтересам малолітньої дитини сторін.

На думку колегії суддів, задовольняючи позов суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Колегія суддів вважає встановленим факт неналежного виконання відповідачем обов'язків по вихованню дитини, який протягом року не знайшов можливості зустрітись з донькою та безпосередньо поспілкуватись з нею, поцікавитись її життям та здоров'ям тощо.

Доказів чинення перешкод з боку позивача у спілкування з дитиною суду не надано.

З урахуванням встановлених обставин справи, особи відповідача, колегія суддів вважає за доцільне застосувати до відповідача заходи попередження необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини, а контроль за виконанням ним батьківських обов'язків покласти на органи опіки та піклування.

Посилання позивача на можливість виникнення у неї в майбутньому труднощів в доведенні факту споріднення з донькою без зміни прізвища дитини ґрунтуються на припущеннях.

Враховуючи викладене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про позбавлення батьківських прав, зміну прізвища дитини, збільшення розміру аліментів відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків покласти на орган опіки та піклування.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа № 22-ц/796/3080/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.