АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Саліхова В.В., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод і встановлення часу спілкування з дитиною,

встановила:

у червні 2014р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 10 вересня 2009р., мають дочку ОСОБА_4, на яку рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 травня 2008р. стягнуто з відповідача аліменти у розмірі ј частини всього заробітку. Однак, відповідач ухиляється від сплати аліментів, у результаті чого виникла заборгованість у сумі 19 625грн. 33коп.

Також позивач зазначала, що після розірвання шлюбу відповідач разом із дочкою не проживає, повністю самоусунувся від участі у її вихованні та утриманні, не піклується про неї.

У серпні 2014р. відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом про зобов'язання ОСОБА_1 не чинити йому перешкод у спілкуванні з дочкою і встановити спосіб участі у вихованні і спілкуванні з дочкою з 10год. до 20год. в суботу та з 10год. до 17год. в неділю кожні другі вихідні дні, 10 днів під час шкільних літніх канікул і 10 днів під час шкільних зимових канікул.

Мотивуючи вимоги, позивач зазначав, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою з січня 2013р. після другого одруження.

Рішенням суду від 24 лютого 2015р. у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неналежну

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6003/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Журибеда О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
оцінку наданим доказам та неправильне застосування норм матеріального права.

- 2 -

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог сторонами не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_7, які перебували у зареєстрованому шлюбі до 10 вересня 2009р. У зв'язку із реєстрацією шлюбу 25 січня 2013р. ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_1.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків та ухилення від їх виконання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як він ґрунтується на обставинах справах, доказах, які надані сторонами, та відповідає нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч.1 п. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального роз-витку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Судом встановлено, що малолітня дочка сторін проживає разом із матір'ю у м. Києві, відповідач, хоча зареєстрований за цією ж адресою та є співвласником квартири, в ній не проживає, орендує житло у м. Сєвєродонецьк Луганської області (с.с.137-138), що ускладнює спілкування відповідача з дочкою.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися конфліктні стосунки, у сім'ї, де проживає дитина, не створюються необхідні умови, за яких у неї може виникнути бажання спілкуватися з батьком, що підтверджується психологічними обстеженнями дитини, а також листами Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Святошинського району м. Києва, з яких вбачається, що мати дитини не приводила дитину на зустрічі з батьком, що також є перешкодою для спілкування батька та дочки.

Відповідачем суду були надані докази у підтвердження сплати аліментів та відсутності заборгованості, що позивач ухилялася від отримання аліментів, а з ухвали Апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014р. вбачається, що твердження позивача про ухилення відповідача

- 3 -

від сплати аліментів не відповідають дійсності.

Доводи апелянта про те, що відповідач сплачує аліменти за рішенням суду, а не виплачує їх добровільно, не можуть бути підставою для позбавлення його батьківських прав, так як це не передбачено нормами чинного сімейного законодавства.

Спростовує твердження апелянта про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків і його звернення 12 червня 2014р. до служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації з приводу того, що позивач чинить йому перешкоди у зустрічах з дочкою, а також телеграми, направлені на адресу позивача, з проханням надати можливість спілкуватися з дочкою, на які позивач відповіді не надавала.

Твердження апелянта, що ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків підтверджується довідкою класоводу спеціалізованої шкоди № 197 м. Києва про те, що відповідач жодного разу у шкоді не був, участі у навчально-виховному процесі не приймав, батьківські збори не відвідував, на думку колегії суддів, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки з матеріалам справи вбачається, що відповідач проживає за межами м. Києва, у Луганській області, що обмежує його можливості відвідувати навчальний заклад, де навчається дочка.

Разом з тим, враховуючи відношення дитини до батька та її емоційний стан, фахівцями Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, відповідачу було рекомендовано утриматися від відвідання школи, де навчається його дочка, до вирішення питання про встановлення часу спілкування з дитиною.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також інших документів, які стосуються справи.

З матеріалів справи вбачається, що орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації по даній справі подав до суду два протилежні висновки: від 5 вересня 2014р. про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав та від 24 листопада 2014р. про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.

Підставою для висновку від 24 листопада 2014р. стала довідка спеціалізованої школи № 197 про те, що батько не приймав участі у навчально-виховному процесі та не відвідував батьківські збори, наявність у відповідача заборгованості по аліментам та небажання дочки спілкуватися з батьком.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, свідчать про те, що органом опіки та піклуванні при наданні висновку щодо розв'язання даного спору, не були належним чином вивчені обставини справи, не проведено належного аналізу наданих документів, не з'ясовані причини небажання дитини спілкуватися з батьком, а також не надана оцінка твердженням батька про те, що йому чиняться перешкоди у спілкуванні з дочкою.

Доводи апелянта про те, що батько, зловживаючи своїми батьківськими правами, не надає дозволу на виїзд дочки за кордон, не підтвердженні належними доказами.

Позивачкою не було надано суду першої інстанції переконливих доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і вирішення даного спору можливе тільки у разі позбавлення його батьківських прав.

- 4 -

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, не чіткий виклад у рішенні аналізу доказів по справі, не може бути підставою для скасування рішення суду.

Судом повно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: