Номер провадження: 22-ц/785/7014/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Фальчука В.П.,

з участю секретаря судового засідання - Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3, про визнання недійсним правочину, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на ухвалу Київського районного суду місті Одеси від 04.06.2015 року

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3, в якій просить суд визнати недійсним правочин, згідно якого право власності на нерухоме майно у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, 99, площею 218,6 кв.м, перейшло від нього ОСОБА_2 до ТОВ «Кей-Колект», а також визнати недійсним правочин, згідно якого, право власності на нерухоме майно у вигляді земельної ділянки, кадастровий номер :22:015:0004, площею 0,0596га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, 99, перейшло від нього ОСОБА_2 до ТОВ «Кей-Колект».

Одночасно з позовною заявою позивачем було надано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, 99, площею 218,6 кв.м, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер :22:015:0004, площею 0,0596 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, 99, а також шляхом заборони компетентним органам здійснювати будь-які дії, які повязані з оформленням документів стосовно відчуження, зміни власника, користувача, укладання у відношенні цього нерухомого майна цивільно-правових угод, суттю яких є зміна власника або поява іншого користувача відносно вказаного домоволодіння та земельної ділянки.

В обґрунтування вимог заяви позивач посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може значно ускладнити виконання рішення суду у випадку задоволення судом позову.

Ухвалою Київського районного суду місті Одеси від 04.06.2015 року заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на домоволодіння, яке розташоване за адресою: місто Одеса, вулиця Обільна, 99, загальною площею 218,6 кв.м, житловою 104,2 кв.м. Накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :22:015:0004, площею 0,0596 га, яка розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Обільна, 99.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»звернулося до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу про забезпечення позову та постановити нову ухвалу, якою відмовити в накладенні арешту, посилаючись на порушення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши справу, апеляційний суд постановляє ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали суду без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Частково задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, районний суду виходив з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.1 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

З урахуванням вказаного вище розяснення Пленуму Верховного суду України, суд вважає, що тимчасове обмеження права розпоряджатися вищезазначеним майном, без обмеження права володіння та користування ним, не зашкодить істотним чином правам та охоронюваним законом інтересів відповідача.

Враховуючи викладене, прийняв до уваги предмет розгляду даної справи, суд вважав вимоги позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, 99, площею 218,6 кв.м, та шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер :22:015:0004, площею 0,0596 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, 99, співмірними із заявленими позовними вимогами, вбачає імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у випадку не задоволення судом в цій частині заяви позивача.

Перевіряючи законність ухвали про забезпечення позову, колегія суддів прийняла до уваги ст. ст. 151-154 ЦПК України, якими передбачено підстави для забезпечення позову, види, порядок розгляду заяви, заміна виду забезпечення позову і вважає, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, районний суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчився, зокрема, в тому, що:

- між сторонами дійсно виник спір щодо домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, 99, площею 218,6 кв.м, та шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер :22:015:0004, площею 0,0596 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, 99, яке є предметом спору;

- спірне майно оформлений на відповідача і у разі не забезпечення позову існує можливість його відчуження, а відтак і загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі, з'ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зазначений захід забезпечення позову в даному випадку не позбавляє права володіння та користування спірним майном, а лише обмежує право розпорядження (відчуження).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не врахував той факт, що позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу, що свідчив би про порушення його прав та обовязків відповідачем, який є законним власником спірного домоволодіння не можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки дані доводи будуть розглянуті на стадії розгляду справи, а не на стадії забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять підстав, які б спростовували висновки суду, зроблені в ухвалі суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Таким чином судова колегія доходить до висновку, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні питання про забезпечення позову не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 209, 303,307,312, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - відхилити.

Ухвалу Київського районного суду місті Одеси від 04.06.2015 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.І.Кравець

Судді: О.М.Таварткіладзе

ОСОБА_4