У х в а л а

ІМенем УКраїни

4 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Рівненського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк», публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору іпотеки припиненим та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 3 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 26 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що 29 вересня 2005 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 583/1, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у сумі 300 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,5 % річних із строком повернення 28 вересня 2012 року. На забезпечення виконання кредитного договору 29 вересня 2005 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та нею укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Вказувала, що зобов'язання за кредитним договором виконано у повному обсязі. 24 лютого 2014 року вона та ОСОБА_3 зверталися до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» з листом в якому просили зняти обтяження з указаної квартири у зв'язку із повним погашенням зобов'язань по кредитному договору, однак письмової відповіді від відповідача не отримали. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 3 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 26 листопада 2014 року, позов задоволено. Визнано зобов'язання за договором іпотеки від 29 вересня 2005 року, укладеним ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника Рівненського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 в реєстрі за № 3338, припиненим. Зобов'язано відповідача здійснити дії, у строк та в порядку передбаченому чинним законодавством на момент їх вчинення, по виведенню з іпотеки нерухомого майна на підставі договору іпотеки від 29 вересня 2005 року на житлове приміщення в АДРЕСА_1.

ОСОБА_5, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 29 вересня 2005 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 583/1, відповідно до якого останній отримав грошові кошти в сумі 300 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,5 % річних із строком повернення 28 вересня 2012 року.

На забезпечення виконання кредитного договору 29 вересня 2005 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що зобов'язання за кредитним договором виконано позичальником у повному обсязі, тому у зв'язку з виконанням основного зобов'язання, підлягає припиненню договір іпотеки.

Однак повністю з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Вирішуючи спір суди виходили із того, що за прибутково-видатковим касовим ордером № 51319610 ОСОБА_3 сплачено 3564 грн 27 коп. в рахунок повного погашення заборгованості, тому договір іпотеки є припиненим у зв'язку з припиненням основного зобов'язання.

Однак дійшовши такого висновку, суди не звернули уваги на те, що позичальнику було надано кредит у розмірі 300 000 грн. Доказів сплати на погашення кредиту інших сум, крім тієї, що сплачена за прибутково-видатковим касовим ордером № 51319610, у судових рішеннях не наведено, не вказано коли та в якому розмірі позичальником проводились виплати на погашення кредиту та передбачених умовами кредитного договору платежів та чи відповідає їх розмір сумам, обов'язок по сплаті яких лежав на позичальникові.

Саме по собі зазначення у прибутково-касовому ордері про сплату коштів ОСОБА_4 у рахунок повного погашення заборгованості не може безумовно свідчити про повне виконання ним зобов'язання за кредитним договором у зв'язку із сплатою платежу у вказаному в ньому розмірі, а лише підтверджує сам факт внесення такого платежу.

З огляду на викладене, суди дійшли передчасних висновків про те, що заборгованість за кредитним договором ОСОБА_3 погашена у повному обсязі.

Вказані порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, в зв'язку з чим оскаржувані судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 3 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 26 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник