АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

за участю:

представника позивача Маляра М.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №0 від 25.09.2008 в розмірі 929 539,86 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.10.2014 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт посилається на невідповідність рішення нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що в матеріалах справи наявні докази на підтвердження того, що банком надавались грошові кошти позичальнику, переходу прав вимоги за кредитом до АТ «Дельта Банк» та розпочинається період нарахування заборгованості за кредитним договором відповідно до розрахунку саме з 19.12.2011 року.

Справа № 752/540/13
№ апеляційного провадження:22-ц/796/283/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Калініченко Л.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню..

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є безпідставними та недоведеними.

З таким висновком суду не погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що 25.09.2008 між АКІБ«УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 69 566.00 дол.США з розрахунку 16% річних в строк до 25.09.2018 року (т.1, а. с. 6-7). З метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, 25.09.2008 між АКІБ «УкрСиббанк»та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 729236 (т.1, а. с. 21-23). 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитним договором (т.1, а. с. 220-221). Наявна заява позичальника на отримання кредиту від 19.09.2008 (т.2, а. с. 64-67). Банк виконав взяті на себе зобов'язання, надавши ОСОБА_2 кредит в сумі 69 566,00 дол. США відповідно до заяви на видачу готівки від 25.09.2008 (т.1, а. с. 191). За договором купівлі продажу ПАТ «УкрСиббанк» передав право вимоги за вищезгаданим договором ПАТ «Дельта Банк». Відповідач всупереч умов вище вказаного кредитного договору, перестав сплачувати кошти, внаслідок чого станом на 07.12.2012 виникла заборгованість в розмірі 116 294,24 дол. США, що за курсом НБУ складає 929 539,86 грн., яку ПАТ «Дельта Банк» і просив стягнути на свою користь (т.1, а. с. 28).

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен був належно їх виконувати.

Матеріали справи свідчать про те, що у відповідача перед ПАТ «УкрСиббанк» виникли зобов'язання щодо повернення заборгованості за вказаним кредитом.

Відповідно ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України у разі порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, кредитодавець має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії.

Відповідно до вимог ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, в тому числі внаслідок передання ним своїх зобов'язань іншій особі за правочином.

Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншим, заміна якого відбувається без згоди боржника.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав докази на підтвердження права вимоги за вищезгаданим кредитним договором, оскільки матеріали справи містять акт прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги від 04.04.2012, який укладено між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» (т.1, а. с. 31,т.1 ар.с.270-271) та виписки з вказаного договору (т. 1, а. с. 32-33).

Вищеназвані документи неодноразово надавалися позивачем суду першої інстанції, але він не дав вказаним доказам належну оцінку.

Також колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо ненадання позивачем доказів на виконання ПАТ «УкрСиббанк» своїх зобов'язань перед відповідачем по справі.

Матеріали справи свідчать, що вищезгаданий Банк виконав взяті на себе зобов'язання, про що свідчать в тому числі заява на видачу готівки від 25.09.2008 (т.1, а. с. 191).

Більш того, відповідач під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції підтвердив факт отримання ним вищезгаданих коштів від ПАТ «УкрСиббанк», та виявив бажання сплачувати зазначену заборгованість саме цьому Банку.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо відсутності у позивача доказів надання кредитних коштів відповідачу також є хибним.

Не погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції щодо ненадання позивачем належного розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, оскільки матеріали справи свідчать про те, що позивач такі докази надавав (т.1 а. с. 198, т.1 а. с. 49), а відповідач, в порушення вимог ст. 60 ЦК України, будь-яких доказів на спростування розрахунку позивача не надав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при розгляді справи суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим рішення підлягає скасуванню. З урахуванням того, що позивач надав докази на підтвердження своїх позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Враховуючи наведені обставини та вимоги п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303,304,п.2ч.1307,309,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №0 від 25 вересня 2008 року в розмірі 929 539 (дев'ятсот двісті дев'ять тисяч п'ятсот тридцять дев'ять) грн. 86 (вісімдесят шість) коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрави у розмірі 3 400 (три тисячі чотириста) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О. Прокопчук