Справа № 126/2035/13-ц Провадження № 22-ц/772/1098/2015Головуючий в суді першої інстанції Гуцол В. І.
Категорія 27 Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Копаничук С.Г.

Суддів: Ковальчука О.В., Жданкіна В.В.

при секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків нікчемного правочину, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Бершадського районного суду від 09 лютого 2015 року,

В с т а н о в и л а :

В травні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, посилаючись на те, що між банком та відповідачкою був укладений договір б/н від 11.09.2006 року, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків зав користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає договір про надання банківських послуг. Зобов'язання за даним договором відповідачка виконувала неналежним чином, чим допустила заборгованість станом на 29.03.2013 року в розмірі 22445,26 грн., з яких: 8342,90 грн. - заборгованість за кредитом; 12557,35 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1045,01 грн. - штраф (процентна складова), яку банк просить стягнути з відповідачки.

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про встановлення факту нікчемності кредитного договору б/н від 11.09.2006 року та застосування правових наслідків нікчемного правочину посилаючись на те, що кредитний договір між нею та банком не укладався, вона не підписувала, будь-яких документів, а саме: заяв, пам'яток клієнта, умов про надання банківських послуг та тарифів вона не отримувала. Всупереч ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», банк застосував в заяві дрібний шрифт, колір фону, який зливається з кольором шрифту та накладення друкованого шрифту бланку на друкований шрифт заяви, що унеможливлює прочитання тексту. Крім того, позивач не надав їй жодної інформації про картковий рахунок, правила користування ними та тарифів. Вважає, що зміст, форма та характер заяви не відповідає вимогам закону, тому просить встановити факт нікчемності правочину б/н від 11.09.2006 року та застосування наслідків недійсності цього правочину у вигляді стягнення з банку на її користь 4390, 26 грн. різниці сплачених нею коштів банку.

Рішенням Бершадського районного суду від 09.02.2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків нікчемного правочину відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить вказане рішення суду про відмову банку у позові скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити повністю. Зазначено, що суд помилково застосував строк позовної давності, оскільки не врахував п.9.12 кредитного договору, згідно якого договір пролонгується щороку за відсутності заяви позичальника про припинення договору.

Заперечуючи проти скарги ОСОБА_2 вважає її доводи безпідставними, а рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, осіб ,що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції встановив, що 11.09.2006 року між сторонами укладено договір б/н, який складається з заяви, Умов та правил надання банківських послуг і тарифів. Відповідно до умов договору, ОСОБА_2 було відкрито картковий рахунок, видано платіжну картку та надано можливість користуватись кредитним коштами з лімітом в розмірі 2000,00 грн. зі сплатою 36% річних за його користування. Відповідачка повинна була погашати кредит щомісячними платежами в розмірі не менше 7% від суми боргу. ОСОБА_2 вперше допустила прострочку 28.02.2007 року, а саме щомісячний платіж нею був внесений не в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що останній звернувся до суду після спливу трьохрічного строку позовної давності, а тому з цієї підстави відмовив в задоволенні позову.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки суд допустив неповне з'ясування судом обставин справи, що стосуються спливу строку позовної давності та порушення норм матеріального права.

Згідно ч.1 ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 періодично здійснювала сплату заборгованості по даному кредиту, останній раз - 30.01.2013 року, що свідчило про визнання нею свого боргу перед позивачем, а тому строк позовної давності перервався і саме з цієї дати заново почався його перебіг тривалістю 3 роки.

Банк звернувся до суду з даним позовом 22.05.2013 року, тобто в межах строку позовної давності, тому висновок суду про його пропуск є невірним, а доводи апеляційної скарги банку щодо цього є обґрунтованими.

Крім того, згідно ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З роз'яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року вбачається, що суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб, які звернулись до суду за їх захистом. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Всупереч вказаним роз'ясненням, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, не встановивши факт порушення прав позивача.

Тому, ці обставини підлягають встановленню судом апеляційної інстанції.

Зі змісту ст.1054 ЦК України вбачається, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з вказаного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячними платежами в розмірі не менше 7% від суми боргу.

З матеріалів справи та розрахунку заборгованості вбачається, що зобов'язання за даним договором ОСОБА_2 виконувала неналежним чином, чим допустила заборгованість станом на 29.03.2013 року в розмірі 22445,26 грн., з яких: 8342,90 грн. - заборгованість за кредитом; 12557,35 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1045,01 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України у справі № 6-116цс13 від 06.11.2013 року, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

З матеріалів справи та розрахунку заборгованості вбачається, що несплачені ОСОБА_2 до моменту звернення банку до суду платежі, у межах позовної давності, становлять заборгованість: по тілу кредиту - 4034,77 грн., по процентам за користування кредитом - 8102,41 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 606,86 грн., а всього 13244,04 грн., що підлягає стягненню.

За таких обставин, рішення суду про відмову в стягненні заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про часткове задоволення позову.

В іншій частині позов банку задоволенню не підлягає, а тому рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 254, 256, 631, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Бершадського районного суду від 09 лютого 2015 року в частині позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Позов ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором б/н від 11.09.2006 року в розмірі 13244,04 грн., з яких: 4034,77 грн. - заборгованість за кредитом; 8102,41 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 606,86 грн. - штраф (процентна складова).

В решті позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 132,44 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий : /підпис/

Судді : /підписи/

Згідно з оригіналом: