Номер провадження 22-ц/788/431/15 Суддя-доповідач - Білецький О. М.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Шевченка В. А. , Семеній Л. І. ,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 09 січня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе»

про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

10 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом.

Вимоги мотивував тим, що працюючи на підприємстві тривалий період у неналежних умовах, він отримав з вини роботодавця професійне захворювання, внаслідок чого втратив 40% професійної працездатності, що завдало йому моральної шкоди, яку просив стягнути з відповідача у розмірі 20000 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 09 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе» на користь ОСОБА_3 6000 грн. моральної шкоди, а на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вважає, помилковим висновок суду про наявність вини підприємства у порушенні прав позивача на безпечні умови праці, оскільки Актом розслідування професійного захворювання позивача не встановлено порушення товариством відносно нього нормативних актів по охорону праці та посадових осіб, які допустили такі порушення.

Вказує, що позивач не довів факту завдання йому моральної шкоди, її розміру, та причинного зв'язку з діями відповідача.

Дослідивши матеріали та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, з 16 липня 1973 року по 05 жовтня 1973 року та з 14 січня 1976 року по 02 червня 2014 року працював у ВАТ «Сумське НВО імені М.В.Фрунзе» слюсарем механоскладальних робіт і був звільнений за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (а.с.5-6).

При обстеженні в НДІ ГП та ПЗ Харківського національного медичного інституту у період з 22 квітня по 12 травня 2014 року позивачу встановлено такі професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень І стадії, пилової етіології, фаза загострення; емфізема легень І ступеню; легенева недостатність І ступеню; хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість із значним ступенем зниження слуху (ІV ст.), а також ряд супутніх захворювань (а.с.45).

На підставі обстеження та складеного за його наслідками повідомлення про професійне захворювання форми П-3 від 07 травня 2014 року (а.с.7), комісія у складі представників Сумської міського управління Держсанепідемслужби у Сумській області, адміністрації, профспілки ВАТ «Сумське МНВО ім. Фрунзе», Відділення ВД Фонду ССНВВтаПЗ у м.Суми, КУ «Сумська міська клінічна лікарня №4» та Сумського обласного комітету профспілки працівників машинобудування та металообробки, провела розслідування випадку хронічного професійного захворювання позивача, за результатами якого склала акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 28 травня 2014 року №62, у якому причиною виникнення профзахворювання визначила проведення робіт в умовах підвищених рівнів виробничого шуму та пилу, що відбулось внаслідок недосконалості технологій, неефективного використання засобів індивідуального захисту та тривалої роботи в шкідливих умовах праці (а.с.8).

Сумська фтизіатрична спеціалізована МСЕК при первинному огляді 01 липня 2014 року встановила позивачу 40% стійкої втрати професійної працездатності безстроково (а.с.9).

За таких правильно і з достатньою повнотою встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку з професійним захворюванням, отриманим за час роботи на ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе» тривалістю понад 38 років у неналежних умовах праці, які виникли з вини цього відповідача, позивач зазнав немайнових втрат, а тому правильно поклав обов'язок їх відшкодування на даного роботодавця.

При цьому суд правильно виходив, з того, що у зв'язку із втратою 20 березня 2007 року чинності ст.ст.21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, а обов'язок по відшкодуванню заподіяної працівнику моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я через неналежні умови праці покладено на роботодавця або уповноважений ним орган.

Незважаючи на гарантоване державою право вільного вибору виду діяльності, яке передбачене ч.1 ст.43 Конституції України та абз.2 ст.5-1 КЗпП України, роботодавець в силу ст.43 Конституції України, ст.ст.153, 157 КЗпП України та ст.ст.6, 13 Закону України «Про охорону праці» зобов'язаний створити працівнику придатні для роботи безпечні умови, які б відповідали санітарно-гігієнічним та нормам охорони праці.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини товариства та дотримання прав позивача на безпечні та нешкідливі умови праці є необґрунтованими, оскільки, у даному випадку, вина роботодавця в неналежному забезпеченні безпечних умов праці та спричинення моральної шкоди встановлені судом та є підставою для отримання позивачем відшкодування.

У п.19 акту розслідування від 28 травня 2014 року №62, дійсно, не зазначені конкретні особи, які винні у порушенні законодавства про охорону праці, однак зміст пунктів 16, 17 причиною виникнення у позивача профзахворювання вказує його тривалу роботу в умовах рівня пилу і шуму, які перевищують гранично допустимі норми, що є виною роботодавця.

Оскільки акти обстеження та розслідування не оскаржувалися, у місцевого суду не було достатніх підстав для залучення до участі у справі юридичних осіб, представники яких складали ці документи.

Посилання апелянта на недоведення факту моральної шкоди є безпідставними, оскільки втрата позивачем з вини роботодавця нормальних життєвих зв'язків безперечно вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та безумовно вказує на заподіяння йому немайнових втрат.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував і роз'яснення п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, та належно оцінив характер, обсяг страждань і немайнових втрат, яких зазнав позивач та інші обставини, зокрема стан його здоров'я, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках і виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім.М.В.Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 09 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -