Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/1321/15 Головуючий у 1 інстанції: Іжевська Н.Г.
№ провадження 22-ц/778/6143/15 Суддя-доповідач: Савченко О.В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„03" грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення вкладу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача та стягнення вкладу (депозиту), в якому вказував, що 11 листопада 2014 року уклав з відповідачем договір банківського вкладу (депозиту), за яким передав банку грошову суму у розмірі 50 000 грн. 00 коп., на строк по 09.02.2015 року включно, з видачею вкладу по закінченню строку розміщення шляхом зарахування його на поточний рахунок вкладника, який був відкритий згідно договору від 22.04.2013 року.

Оскільки його неодноразові звернення до банку з вимогами про повернення суми банківського вкладу були залишені без задоволення, просив суд визнати дії відповідача неправомірними, стягнути з нього 50 000 грн. банківського вкладу та моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Ухвалене по справі заочне рішення Шевченківського суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року про часткове задоволення позову ухвалою цього ж суду від 07 травня 2015 року було скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку.

14 травня 2015 року ОСОБА_2 подав до суду доповнення до первісної позовної заяви , в яких просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

18 травня 2015 року ОСОБА_2 подав до суду доповнення до позовної заяви від 23.02.2015 року, в яких просив стягнути з відповідача банківський вклад в сумі 54 642 грн. 16 коп. .

15 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з доповненням до позовної заяви від 23.02.2015 року та з доповненням до заяви від 14.05.2015 року, в якій доповнив свої вимоги та просив стягнути з відповідача різницю у відсотковому нарахування по договору за 22 дні в сумі 292 грн. 38 коп., 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 226 грн. 97 коп., моральну шкоду в сумі 50 000 грн. 00 коп. та накласти арешт на майно відповідача на суму спричиненої йому майнової та моральної шкоди.

16 червня 2015 року ОСОБА_2 доповнив позовну заяву від 23.02.2015 року та остаточно просив суд стягнути з відповідача різницю у процентній ставці за період з 10.02.2015 року по 02.03.2015 року в сумі 309 грн., інфляцію за період прострочення виплати в сумі 52 554 грн. 01 коп., 3% річних в сумі 520 грн. 28 коп., витрати на правову допомогу в сумі 4 872 грн. та накласти арешт на майно відповідача.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2015 року доповнення ОСОБА_2 до позовної заяви від 18.05.2015 року та від 16.06.2015 року визнано неподаними та повернуто позивачу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2015 року прийнято відмову ОСОБА_2 від позову в частині позовних вимог щодо стягнення банківського вкладу з відсотками у розмірі 54 642 грн. 16 коп., провадження в цій частині закрито.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2015 року в задоволені вимог про стягенння моральної шкоди відмовлено, зазначене рішення ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 серпня 2015 року залишено без змін.

Ухвалу судді від 18 червня 2015 року про визнання неподаними доповнення ОСОБА_2 до позовної заяви від 18.05.2015 року та від 16.06.2015 року та про повернення їх позивачеві ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 серпня 2015 року було скасовано, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2015 року доповнення до позовної заяви ОСОБА_2 залишено без руху, а ухвалою від 30 вересня 2015 року доповнення від 14.05.2015 року, 15.06.2015 року, 16.07.2015 року визнано неподаними та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України , розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З матеріалів справи вбачається, що з первісним позовом до ПАТ „Дельта Банк", в якому ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача, зокрема, суму банківського вкладу та моральну шкоду, позивач звернувся 23.02.2015 року, провадження по справі було відкрито ухвалою від 24.02.2015 року.

Ухвалене по справі заочне рішення від 03.03.2015 року було скасовано ухвалою суду від 07.05.2015 року і справа призначена до розгляду на 20.05.2015 року, однак була відкладена слуханням на 15.06.2015 року.

Подані ОСОБА_2 18.05.2015 року доповнення до позову стосувалися стягенння банківського вкладу з відсотками у розмірі 54 642 грн. 16 коп. і від названих вимог він відмовився, у зв"язку з чим провадження у справі в цій частині суд закрив ухвалою від 18.06.2015 року.

15.06.2015 року, у день судового засідання, ОСОБА_2 доповнив позов вимогами, зокрема, про стягнення різниці у відсотковій ставці за договором та 3% річних від простроченої суми вкладу, і, як вбачається з журналу судового засідання від 15.06.2015 року, копія вказаних доповнень була вручена відповідачу і головуючий доповів їх зміст, після чого по справі була оголошена перерва до 18.06.2015 року для надання ОСОБА_2 часу для оформлення розрахунку у письмовому виді(а.с.162-164).

Зазначені розрахунки різниці у відсотковій ставці за період з 10.02.2015 року по 02.03.2015 року у розмірі 309 грн., інфляції за час прострочення сплати суми боргу в сумі 16028 грн. 97 коп., 3% річних у розмірі 520 грн. 28 коп. в письмовому виді ОСОБА_2, назвавши їх доповленням до позову, надав суду 16.06.2015 року, однак ухвалою судді від 18 .06.2015 року вони були повернуті позивачу з підстав того, що мають подаватися в окремому провадженні, оскільки відрізняються від первісного позову предметом та підставами.

Скасовуючи вказану ухвалу з передачею питання щодо поданих ОСОБА_2 доповнень, зокрема, від 16.06.2015 року, апеляційний суд в ухвалі від 11 серпня 2015 року вказав на відсутність підстав для повернення їх в порядку ч.2 ст. 121 ЦПК України.

Після скасування ухвали від 18.06.2015 року, надані ОСОБА_2 у червні 2015 року письмові доповнення із вимогами про стягнення різниці у відсотковій ставці, інфляційних втрат та 3% річних ухвалою судді від 17 вересня 2015 року були залишені без руху, оскільки, за висновком суду, після розгляду по суті первісного позову, вони є самостійними вимогами, які не відповідають ст. 119 ЦПК України. В чому конкретно оформлені письмово вимоги ОСОБА_2 не відповідали вимогам названої статті, в ухвалі вказано не було.

Постановлюючи ухвалу про визнання їх неподаними та про повернення їх ОСОБА_2 на підставі ч.2 ст. 121 ЦПК України, суд послався на те, що відповідно до Закону України „Про судовий збір" в редакції від 01.09.2015 року позивач у справі про захист прав споживачів не звільняється від сплати судового збору, крім того, позивач не визначився зі змістом та підствами заявлених ним вимог.

З вказаними висновками суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права, без врахування фактичних обставин справи.

За змістом ст. 119 ЦПК України предметом позову є конкретні вимоги позивача, а підставами- їх обгрунтування.

Заявлені у доповлненнях до позову від 15.06.2015 року вимоги ОСОБА_2 обгрунтовував порушенням ПАТ «Дельта Банк» зобов"язань за договором банківського вкладу, вимоги про стягнення якого були заявлені до банку у первісному позові.

Залишаючи ухвалою від 17.09.2015 року оформлені письмово вимоги ОСОБА_2, які фактично були подані 15.06.2015 року, суд не прийняв до уваги, що у судовому засіданні 15.06.2015 року суд розпочав їх розгляд по суті і пояснення по цим вимогам були надані сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 173 ЦПК України розгляд справи по суті розпочинається доповіддю головуючого про зміст заявлених вимог.

У судовому засіданні 15.06.2015 року було оголошено перерву до 18.06.2015 року для надання ОСОБА_2 письмового розрахунку заявлених ним до стягнення сум, а не для усунення недоліків оформлених письмово додаткових вимог, ухвала з цього питання судом не постановлювалась.

Таким чином, висновок суду про те, що після ухвалення судового рішення від 18.06.2015 року розпочаті розглядом по суті вимоги ОСОБА_2, що були подані ним ще 15.06.2015 року, слід розцінювати, як первісно подані самостійні позовні вимоги, не відповідає обставинам справи.

У зв"язку з цим підстав для застосування до них правил ст. 121 ЦПК України суд не мав, а тому постановлена по справі ухвала від 30 вересня 2015 року підлягає скасуванню з передачею питання щодо вимог ОСОБА_2 про стягнення різниці у відсотковій ставці за період з 10.02.2015 року по 02.03.2015 року у розмірі 309 грн., інфляції за час прострочення сплати суми боргу в сумі 16028 грн. 97 коп., 3% річних у розмірі 520 грн. 28 коп. на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому слід звернути увагу на те, що названі вимоги, розпочаті розглядом по суті у судовому засіданні 15.06.2015 року, при ухваленні рішення від 18.06.2015 року вирішені судом не були, а відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 220 ЦПК України, якщо стосовно якої - небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони надавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, суд, що ухвалив рішення по справі, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2015 року по даній справі скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: