22-ц/775/539/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Шишилін О.Г.
Суддя-доповідач Попова С.А.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Супрун М.Ю., Бугрим Л.М.,

при секретарі Кравцові С.С.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Друга маріупольська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина на все його майно, яке, як довідався позивач згодом, батько заповів 14 квітня 2005 року своїй онуці ОСОБА_4, що доводиться донькою позивачеві. Зазначає, що на момент складання заповіту батько страждав поведінковим та психічним розладом здоров'я, перебував на диспансерному обліку з приводу церебрального атеросклерозу, тому не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Ґрунтуючи свої вимоги положеннями ст. 225 ЦК України, просив визнати заповіт ОСОБА_5, складений на користь відповідачки, недійсним.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи ОСОБА_2, від якого надійшла зава про вирішення справи у його відсутність, його представників ОСОБА_6 і ОСОБА_7, відповідачки ОСОБА_4 і її представника ОСОБА_8, третьої особи ОСОБА_4 і представника Другої маріупольської державної нотаріальної контори, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, за таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

За життя ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений 14.04.2005р. Другою маріупольською державною нотаріальною конторою і зареєстрований за № 2-710, за яким заповідав усе належне йому майно онуці ОСОБА_9 - відповідачці по справі.

У листопаді 2013 року заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_5 за заявами позивача ОСОБА_2, третьої особи - дружини померлого ОСОБА_4, відповідачки ОСОБА_3.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з зібраних документів і висновків посмертної психіатричної експертизи, на підставі чого дійшов висновку, що на момент складання заповіту заповідач ОСОБА_5 будь-яким психічним розладом здоров'я не страждав та усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними, в чому є недоведення підстав, передбачених ст. 225 ЦК України, для визнання заповіту від 14.04.2005р. недійсним.

З такими висновками не можна не погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Статтею 1257 ЦК визначено підстави нікчемності заповіту та визнання його недійсним, які не виключають застосування загальних норм § 2 глави 16 ЦК відповідно до встановлених судом обставин, якщо вони узгоджуються з правовими підставами та наслідками нікчемності або недійсності заповіту, зазначеними у ст. 1257 ЦК.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, якою вмотивовано позов, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Суд вважав недоведеними обставини щодо дефекту волевиявлення у заповідача при оформленні ним заповіту від 14.04.2005р. на користь відповідачки і, колегія суддів з цим погоджується, беручи до уваги зібрані по справі докази, а саме: відомості психіатричної лікарні, за якими підтверджено не облікування в цьому закладі ОСОБА_5 (а.с. 49, 53); дані ЦПМСП № 4, якими не підтверджено перебування ОСОБА_5 за місцем його проживання на диспансерному обліку з приводу перелічених у позовній заяві хвороб (а.с. 48); врахування судом відомостей про видачу ОСОБА_5 в проміжок часу з 2002 року по липень 2005 року дозволів на придбання газових пістолетів, що стало можливим за наслідками дослідження його стану здоров'я на предмет наявності чи відсутності в нього медичних протипоказань для придбання, збереження, носіння, вогнепальної зброї; учинених перевірок за місцем проживання заповідача у зв'язку із допуском його до газової зброї; неспростовані відомості в медичному свідоцтві моряка № 139 про визнання заповідача адекватно реагуючою особою в результаті його психологічного тестування в 2003 році; його трудова діяльність моряка з 2001 року зі здійсненням останньої закордонної подорожі у квітні 2004 року; пояснення допитаних свідків; взяття до уваги судом, як одного з доказів, що оцінений судом у взаємопоєднанні і сукупності з іншими зібраними доказами - висновку судово-психіатричної експертизи, проведеної за ініціативою сторони позивача і з обранням за його бажанням експертного закладу КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня», у складі комісії експертів, стаж роботи двох яких за спеціальністю по 21 роки, згідно якої: ОСОБА_5 на момент складання заповіту 14.04.2005р. усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, на момент складання заповіту заповідач будь-яким психічним розладом здоров'я не страждав і за своїм психічним станом міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 87-88, 109-112).

Інших медичних документів, здобутих у встановлений законом спосіб, про стійкий характер психічних розладів у ОСОБА_5 у вигляді інтелектуально-мнестичних і емоційно-вольових порушень, обумовлених органічним пораженням головного мозку, що перелічено у позовній заяві, та щодо нав'язливих ідей у заповідача з 1995р., зниження пам'яті з 2000р., страждання на атеросклероз з 1998р., що вплинуло на волю заповідача, як то наведено у змісті апеляційної скарги - позивачем не надано до суду апеляційної інстанції.

Висновки проведеної по справі за правилами статті 145 ЦПК України посмертної судово-психіатричної експертизи про здатність ОСОБА_5 в момент оформлення заповіту усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не спростовані у передбачений процесуальним законом спосіб, узгоджуються із сукупністю інших зібраних даних про соціальну адаптованість і адекватність заповідача, суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним на підставі ст. 225 ЦК України, бо оформлення заповіту на ім'я відповідачки відповідало дійсній волі заповідача ОСОБА_5 і було вчинено в межах його цивільної дієздатності.

При цьому, як віднаходить колегія суддів, суд першої інстанції обгрунтовано відхилив відомості фотоматеріали за місцем проживання ОСОБА_5 і акту обстеження його помешкання, складені за спливом місяця після його смерті, з мотивів безвідносності цих документів безпосередньо до стану здоров'я заповідача за його життя і які за своїм змістом не узгоджуються з низкою інших зібраних по справі доказів, правильно проаналізованих і оцінених судом в порядку ст. 212 ЦПК України. Також суд не взяв до уваги посилання на страждання заповідача на серцево-судинні захворювання, які самі по собі не свідчать про психічні відхилення у ОСОБА_5 і спростовуються висновками експертизи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_2, відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України та з урахуванням роз'яснень у п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» дійшов обґрунтованого висновку про недоведення неспроможності ОСОБА_5 в момент оформлення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, що є підставою для відмови у визнанні заповіту недійсним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем не надано до суду апеляційної інстанції. Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді