АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/5101/15 Головуючий 1 інстанції - Ніколаєнко І.В.
Категорія визначення порядку користування
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю., Гуцал Л.В.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив та просив визначити порядок користування квартирою № 43 по вул. Героїв Праці. 2/48 у м. Харкові згідно третього варіанту висновку судово-будівельної експертизи від 18.03.2015 року ХНІДСЕ ім.засл.проф. ОСОБА_4 та надати у його користування житлову кімнату «7» площею 11,4 кв.м., балкон площею 1,47 кв.м., а у спільне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кімнати «8» площею 10 кв.м. та «9» площею 17,9 кв.м., вбудовані шафи № 5 площею 0.4 кв.м. та № 6 площею 0,5 кв.м., балкон площею 1,23 кв.м. У спільному користуванні усіх співвласників залишити коридор № 1 площею 8,6 кв.м., вбиральню № 2 площею 1.2 кв.м., ванну кімнату № 3 площею 2.6 кв.м., кухню № 4 площею 7,9 кв.м. Також позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь витрати на судову експертизу в сумі 3075 грн. та на юридичну допомогу у сумі 2000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що смпірна квартира належала на праві спільної сумісної власності його матері - ОСОБА_5, його сестрі ОСОБА_2 та її чоловіку ОСОБА_3. Після смерті матері ОСОБА_5 08.11.2009 року, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.11.2014 року за ним визнано право власності на 1/6 частину спірної квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті матері, а також визначені частки співвласників вказаної квартири. На його 1/6 частку приходиться 6,55 кв.м. житлової площі, але окремої кімнати, яка хоча б приблизно відповідала його частці, немає. Оскільки відповідачі є подружжям, вони можуть користуватися суміжними кімнатами, а йому необхідна окрема кімната, якою є кімната «7» площею 11.4 кв.м.

Відповідачі просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Пояснили, що кожен з варіантів запропонованих експертом та варіант, на якому наполягає позивач, передбачають збільшення житлової площі вдвічі, проти чого вони заперечують, оскільки це порушує їх права. Крім того, відповідачі зазначають, що у вказаній спірній квартирі окрім них також зареєстрований їх син - ОСОБА_6, інтереси якого позивачем не дотримані.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 травня 2015 року відмовлено в задоволенні вказаного позову ОСОБА_1.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду. Вказує на те, що своїм рішенням районний суд фактично позбавив його права власності. Посилається на ті ж обставини, що і в суді першої інстанції.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визначення порядку користування квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що в разі встановлення порядку користування квартирою запропонованого позивачем, буде порушено право власності відповідачів, оскільки буде зменшено розмір житлової площі, яка приходиться на їх частку. Домовленості між співвласниками спірної квартири не досягнуто, проти компенсації вартості частки квартири позивача відповідачі заперечують.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає вимогам закону, обставинам справи та зібраним у справі доказам.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є спільній частковій власності.

Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз»яснив, що квартира,яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно з висновком Верховного Суду України у постанові від 3 квітня 2013 р. у справі N 6-12цс13 норма ст. 358 ЦК України регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються на об'єкт самостійної власності кожного з них.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Матеріали справи свідчать та не заперечують сторони, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 06.01.1994 року квартира №43, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 2/48 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2014 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину цієї квартири АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5. Право власності ОСОБА_1 на 1/6 частину вищезазначеної квартири також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно копії технічного паспорта на квартиру № 43 у житловому будинку № 2/48 по вул. Героїв Праці в м. Харкові загальна площа квартири становить 63,2 кв.м., з яких житлова площа становить 39,3 кв.м. Квартира складається з 3-х кімнат жилою площею 11,4 кв.м., 10,0 кв.м., 17,9 кв.м., дві кімнати з яких є суміжними- кімнати площею 10,0 кв. м. та17,9 кв. м..

На 1/6 частку позивача ОСОБА_1 припадає 6,55 кв.м. житлової площі, проте жодної з кімнат, які б відповідали його частці у спірній квартирі не має.

За клопотанням представника позивача ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01.12.2015 року по справі призначена будівельно-технічна експертиза.

З висновку експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_4 № 14069/2899, вбачається, що запропоновано три варіанти порядку користування спірною квартирою, проте кожний із запропонованих експертами варіантів передбачає збільшення житлової площі на користь позивача, проти чого відповідачі заперечують.

Згідно третього варіанту експертизи, на якому наполягає позивач ОСОБА_1, відповідачам пропонується виділити в користування приміщень у квартирі загальною площею 44,44 кв.м., що на 8,23 кв.м. менше, ніж покладено на ідеальну частку відповідачів, а позивача ОСОБА_1, збільшено до 18,76 кв.м., що на 8,23 кв.м. більше ніж покладено на його ідеальну частку.

В зв»язку з наведеним суд першої інстанції обгрунтовано визнав, що в разі встановлення порядку користування квартирою запропонованого позивачем, буде порушено право власності відповідачів, оскільки буде зменшено розмір житлової площі, яка приходиться на їх частку на 8,23 кв. м., а ідеальна частка позивача ОСОБА_1 збільшується до 18,76 кв.м., що на 8,23 кв.м. більше ніж покладено на його ідеальну частку.

Оскільки співвласники спірної квартири заперечують проти варіанту запропонованого позивачем, домовленості між ними не досягнуто, проти компенсації вартості частки квартири позивача відповідачі заперечують, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Посилання апелянта, що суд фактично позбавив його права власності не обґрунтовано, так як відмовлено позивачу в задоволенні позову про визначення порядку користування квартирою в зв»язку з тим, що в разі встановлення порядку користування квартирою по варіанту, запропонованому позивачем, буде порушено право власності відповідачів. На інші варіанти відповідачі також не згодні, так як значно порушуються їх права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: