Провадження № 2/522/8942/15
26 листопада 2015 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
при секретарі Шевчик В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_1І 08.06.2011 року уклали кредитний договір № ВLаЖГ00041942 від 08.06.2011 року, за умовами якого відповідач отримав кредит грошових коштів в сумі 7 500 грн., зі сплатою 15 % річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 08.06.2014 року. Однак, у порушення умов договору Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим умови кредитного договору щодо своєчасної сплати кредиту та нарахованих відсотків відповідачем не були виконані. Відповідно до розрахунку станом на 20 серпня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором складає 14 408,50 гривень.
У судове засідання 26.11.2015 року представник ОСОБА_2В, діючий в інтересах ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (діє на підставі довіреності № 241 від 20.03.2015 року) не з'явився, але надав до суду письмову заяву, згідно якої просив суд розглядати справу за його відсутності, у якій також зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачка у судове засідання 26.11.2015 року зявилась, та надала суду заяву, якою пояснила, що тіло кредиту та відсотки вона сплачувала по листопад 2014р включно, і з кінця 2014р. не працюють всі банкомати та відділення банку, оскільки ПАТ «ВАБ» находиться на стадії ліквідації банку,тому вона не могла вчасно здійснювати платежі по кредиту, оскільки не знала де їх можна сплатити. Вона згодна сплатити тіло та проценти, але вона має на утриманні має двох неповнолітніх дітей, та не згодна з розміром пені.
Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до укладеного банківського договору № ВLаЖГ00041942 від 08.06.2011 року з ПАТ«Всеукраїнський акціонерний банк» Відповідач отримав кредит грошових коштів в сумі 7500 грн., з щомісячною, зі сплатою 15 % річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 08.06.2014 року. (а.с.3) та згідно графіку погашення заборгованості який є додатком №1 до цього договору (а.с.7) та детального розпису загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки дод. №2(а.с.8-9).
Однак, у порушення умов договору Відповідачка свої зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку з чим умови кредитного договору щодо своєчасної сплати кредиту та нарахованих відсотків відповідачем не були виконані в повному обсязі.
-прострочена до повернення сума Кредиту - 2637,63 грн.;
-прострочені відсотки за користування Кредитом 383,84 грн.;
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно із ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
За користування кредитними коштами встановлена процентна ставка 15 процентів річних.
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, судом встановлено, що Відповідач порушує зобов'язання за даним договором , а саме припинила виплати за вказаним кредитом.
Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.
Згідно пункту 4.2. Договору, за неналежне виконання зобовязань, передбачених п. 8. (спеціальної частини) цього Договору Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 25 (двадцяти пяти) відсотків від суми кредиту.
Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Також відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Розрахунок суми заборгованості станом на 20.08.2015р. міститься в матеріалах справи (а.с. 1 зворот, 10-11), з якого вбачається. що останній платіж відповідач здійснила :за тілом кредиту- 09.09.2014р. у розмірі 543, 09 грн., по відсоткам- 09.10.2014р. у розмірі 79,52 грн., по комісії-09.10.2014р. у розмірі 377,39 грн.,
Згідно Договору № ВLаЖГ00041942 від 08.06.2011 року вбачається встановлення штрафу у розмірі 25% від суми кредиту, та пеня, яка передбачена п.4.3. загальної частини Договору(ставка) у розмірі 0,50 за методом «факт/360».
Згідно п.4.3. загальної частини Договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, ОСОБА_3 має право вимагати від Позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань (а саме неповерненої чергової частини кредиту та або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п.9 Спеціальної частини Договору. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобовязання, передбаченого цим договором,а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідую за таким вихідним, святковим або неробочим днем, та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобовязань.
Кодексом також передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Кодексу). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу). При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.
Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).
Зазначене знайшло підтвердження в узагальнення судової практики ВСУ від 01.02.2013 року «Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)», за якою суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір, порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу. Зменшення розміру неустойки - це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача, однак в останньому випадку відповідач, що звертається з клопотанням, повинен довести наявність підстав для зменшення неустойки (ч. 3 ст. 551 ЦК ). Отже, зменшення неустойки можливе тільки тоді, коли це не заборонено законом.
Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання) (рішення КСУ від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Справа № 1-12/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4О.).
З розрахунку вбачається, що позивач просить стягнути пеню у розмірі 11 387,03 грн.
З огляду на вищевикладене, враховуючи, що відповідач суму заборгованості за тілом кредиту та відсотками визнає та не заперечує про їх стягнення, враховуючи майновий стан та її пояснення відповідача, у якої на утримання є двоє неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_1 та 14.09.2007р.н., та суми боргу за тілом кредиту(2637,63 грн.) та процентів,(383,84 грн.), виходячи з засад справедливості та розумності, з огляду на не співмірність пені (11 387,03 грн.) із розміром основного боргу (3 021,47 грн.), суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру неустойки (пені) за заборгованістю за несвоєчасну оплату боргу та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму пені у розмірі 1 500, 00 грн..
Враховуючи, що допустивши прострочення кредиту, відповідач порушив не тільки свої договірні зобов'язання, а й вимоги законодавства України, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.
Відповідно до змісту ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Також стягненню з відповідача підлягають судові витрати (судовий збір) в дохід бюджету, пропорційно задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 57, 60, 79, 88 ч.3, ч.2 ст. 169, ч.2, 208-209, 212-215, 218, ЦПК України; ст.ст. 1, 3, 509, 524, 525, 526, 527, 530, 533, 536, 546, 549-552, 610-612, 627-629, 631, 638, 639, 1046-1050, 1052, 1054 ЦК України, суд,
Позовну заяву ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
-прострочена до повернення сума Кредиту -2637,63 грн.;
-прострочені відсотки за користування Кредитом 383,84 грн.
-плату за пропуск платежів (пеня)- 1500 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до палати по цивільним справам апеляційного суду Одеської області шляхом подачі через Приморський суд м Одеси на протязі 10-ти днів з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Суддя Домусчі Л.В.

26.11.2015