У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Нагорняк В.А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 07 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції про відшкодування майнової та моральної шкоди,

встановив:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом

ОСОБА_4, ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що 10 грудня

2009 року між нею та ОСОБА_4, ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів у сумі 15 тис. дол. США. Позивачка вказувала, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 позичені кошти не повернули, у зв'язку з чим вона звернулася з позовом до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, рішенням якого від 22 березня 2013 року стягнуто на її користь солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 133 409 грн заборгованості за договором позики та судові витрати у сумі 2 511 грн 05 коп. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 30 травня 2013 року рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 березня 2013 року залишено без змін. На виконання рішення суду, яке набрало законної сили, Дубенським міськрайонним судом Рівненської області було видано виконавчий лист від 30 травня 2013 року

№ 2-1525 про стягнення 135 920 грн 05 коп. Постановою державного виконавця Дубенського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 від 10 липня

2013 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, яке було проведено 21 травня 2014 року. У зв'язку з тривалим невиконанням відповідачами зобов'язань за договором позики, а саме з часу ухвалення судового рішення і до його виконання, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів збитки у розмірі 42 439 грн 15 коп. та з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 солідарно інфляційні втрати у сумі 14 951 грн 20 коп, 3 % річних у сумі 4 792 грн 58 коп, а також 2 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 20 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3 % річних від простроченої суми в сумі 4 792 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Рівненської області від 20 січня 2015 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У решті - рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 07 травня 2015 року рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 листопада 2014 року скасовано в частині відмови у стягненні інфляційних витрат. Стягнуто з солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 інфляційні витрати в розмірі 14 010 грн 96 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Рівненської області від 07 травня 2015 року і залишити в силі рішення апеляційного суду Рівненської області від 20 січня 2015 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні інфляційних витрат та стягуючи з солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 інфляційні витрати в розмірі 14 010 грн 96 коп., правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції та з їх оцінкою.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.А. Нагорняк