АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1601/9434/12 Номер провадження 22-ц/786/1281/15Головуючий у 1-й інстанції Середа А. В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Прядкіна О.В.,

Суддів: Обідіної О.В.,Панченка О.О.,

При секретарі: Лимар О.М.,

За участі: представників позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 червня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя

зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом. Посилалась на те, що з 12 березня 1999 року по 17 травня 2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 За час шлюбу за спільні сімейні кошти вони придбали:

- квартиру АДРЕСА_2;

- приміщення вбудованого магазину промислових товарів по АДРЕСА_3;

- приміщення вбудованого магазину промислових товарів за адресою по АДРЕСА_1;

- частину будівель та споруд промбази по АДРЕСА_4;

- об'єкт незавершеного будівництва з господарськими будівлями по АДРЕСА_5.

У зв'язку з недосягненням згоди на поділ майна, уточнивши позовні вимоги, просила виділити їй ? частину майна, а саме квартиру АДРЕСА_2 та приміщення вбудованого магазину промислових товарів по АДРЕСА_3 на суму 885 805 грн., решту майна - відповідачу - на суму 1 143 352грн., стягнувши з нього компенсацію різниці вартості в сумі 257 547грн.

У жовтні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом, який уточнив в березні 2014р., посилався на те, що частина указаного ОСОБА_4 у первісному позові майна, є його особистою власністю, оскільки придбано ним за кошти, запозичені у батьків. Зокрема, вказував, що з 1992р. є приватним підприємцем та використовує приміщення вбудованих магазинів промислових товарів по АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_1 для здійснення своєї підприємницької діяльності.

Вважає об'єкт незавершеного будівництва з господарськими будівлями по АДРЕСА_5 та земельну ділянку площею 1000кв.м об'єктом спільної сумісної власності подружжя та просив залишити його у власності сторін по 1/2 частині цього майна.

Просив визнати за ним право власності на квартиру за АДРЕСА_2; приміщення вбудованого магазину промислових товарів по АДРЕСА_3; приміщення вбудованого магазину промислових товарів за адресою по АДРЕСА_1; частину будівель та споруд промбази по АДРЕСА_4 Полтавської області ( а.с.25-27 т.2).

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Автозаводського районного суду Полтавської області від 10 червня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Поділено набуте ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за час перебування у шлюбі майно, що є спільною сумісною власністю подружжя: об'єкт незавершеного будівництва з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_5 та земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Передано ОСОБА_4 та визнано за нею право власності на 1/2 частину об'єкту незавершеного будівництва з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_5.

Передано ОСОБА_5 та визнано за ним право власності на 1/2 частину зазначеного об'єкту незавершеного будівництва з господарськими будівлями.

Передано ОСОБА_4 та визнано за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_5, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Передано ОСОБА_5 та визнано за ним право власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_5 наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2; приміщення вбудованого магазину промислових товарів за адресою: АДРЕСА_3; приміщення вбудованого магазину промислових товарів по АДРЕСА_1; частину будівель та споруд продбази, розташованих по АДРЕСА_4 Полтавської області, що в цілому складається зі складу «Б», приміщень №8 та № 3, складу літ. «Б1».

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 214,6 грн. судового збору.

Рішення оскаржила ОСОБА_4, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити повністю, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Cудом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 12 березня 1999 року по 17 травня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час шлюбу за спільні сімейні кошти вони придбали: квартиру АДРЕСА_2; приміщення вбудованого магазину промислових товарів по АДРЕСА_3; приміщення вбудованого магазину промислових товарів за адресою по АДРЕСА_1; частину будівель та споруд промбази по АДРЕСА_4; об'єкт незавершеного будівництва з господарськими будівлями по АДРЕСА_5.

Згоди на поділ майна між подружжям не досягнуто.

Задовольняючи частково первісні та зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що до складу спільного сумісного майна подружжя входить лише об'єкт незавершеного будівництва з господарськими будівлями та земельна ділянка по АДРЕСА_5, які підлягають поділу у рівних частках. Інше нерухоме майно, яке є предметом зазначених позовів, є особистою приватною власністю ОСОБА_5, набутого хоча і за час шлюбу, але за кошти, запозичені у батьків, а тому не підлягає поділу.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком районного суду.

Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України ( ст.22 КпШС України 1963р.).

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 р. у справі № 6-79цс13 зазначена правова позиція, яка передбачає, що підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у ст. ст. 63, 65 СК України.

Оцінюючи хронологію придбання подружжям ОСОБА_5 нерухомості на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу, вбачається, що вони придбавались на ім'я ОСОБА_5, як фізичної особи , а не суб'єктом підприємницької діяльності :

- 05 червня 2001р.- квартира АДРЕСА_1 (а.с.56, 13 т.1),

-11 листопада 2003р.- приміщення вбудованого магазину промислових товарів за адресою:АДРЕСА_3 (а.с.14 т.1),

- 24 квітня 2007 року об'єкт незавершеного будівництва з господарськими будівлями за адресою:АДРЕСА_5, та земельну ділянку площею 1000 кв.м. за цією ж адресою (а.с.15 т.1),

-14 листопада 2008р.- квартиру АДРЕСА_2 (а.с.11, 57 т.1),

- 07 квітня 2009 року -частину будівель і споруд промбази за адресою: АДРЕСА_6( а.с.12, 60 т.1).

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_7 до нотаріальної контори надавала заяви 14 листопада 2008р. та 7 квітня 2009р., в яких давала згоду на придбання чоловіком квартири в м.Києві та будівель продбази по АДРЕСА_6, підтверджуючи, що гроші, які витрачаються для придбання цих об'єктів нерухомості є їх спільною сумісною власністю, як такі, що набуваються ними під час шлюбу. При цьому вона стверджувала, що договір купівлі-продажу укладається чоловіком в інтересах сім'ї та відповідає їх спільному волевиявленню ( т.1 а.с.11,12).

Посилання ОСОБА_5 на те, що перелічені об'єкти нерухомості придбані ним за кошти, які брались ним у позику в його батьків, колегію суддів оцінюються з точки зору положень ч.2,3 ст.65 СК України (ч.2 ст.23 КпШтС).

Зокрема, із змісту наданих ОСОБА_5 розписок про одержання від батьків коштів для придбання спірного нерухомого майна від 05 червня 2001 року,11 листопада 2003 року,14 листопада 2008 року, 07 квітня 2009 року ( т.1, а.с.52-55) вбачається, що ОСОБА_7 не була обізнана про позику грошей і використання позичених ОСОБА_5 грошових коштів в особистих цілях, а не в інтересах сім'ї.

Натомість, перелічені розписки складені під час перебування ОСОБА_5 у зареєстровану шлюбі з позивачкою, яка давала згоду на придбання майна в їхню спільну сумісну власність, про що зазначалось вище, а,відтак, наявність розписок не впливає на створення власності подружжя, а є способом ухилення позивача за зустрічним позовом від розподілу спільного майна.

Не спростовують створення спільної сумісної власності подружжя і наявність судових рішень, за якими в червні -липні 2014р. за позовними заявами батьків ОСОБА_5 - ОСОБА_5 та ОСОБА_8 визнані укладеними та дійсними договори позик ( т.2, а.с.55 -63), так як ОСОБА_7 до участі в зазначених справах помилково не залучалась, хоча вбачалась наявність спору з приводу коштів отриманих одним із подружжя.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. Якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презюмується), що воно є спільним. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. Якщо докази відсутні або їх недостатньо, майно, набуте за час шлюбу, вважатиметься спільним майном подружжя.

Положеннями ч. 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Аналогічні положення містить і ст. 65 СК України щодо розпорядження майном подружжя, відповідно до якої дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою іншого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави колегії суддів стверджувати про те, що п'ять спірних об'єктів нерухомості є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7, які використовували їх, в тому числі, для здійснення підприємницької діяльності обома сторонами.

Так, витребувані судом апеляційної інстанції з Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції відомості свідчать про те, що, як ОСОБА_5, так і ОСОБА_7 в період з січня 2005р. звітувались про здійснення ними, як суб'єктами малого підприємництва - фізичними особами - платниками єдиного податку роздрібної торгівлі галантерейними виробами, роздрібної торгівлі годинниками та ювелірними виробами та роздрібної торгівлі електроприладами і радіоприладами (т.2, а.с.180-192).

За таких обставин твердження ОСОБА_5 про те, що тільки ним в підприємницькій діяльності використовуються нежитлові приміщення магазинів та бази не відповідають зібраним по справі доказам.

Зокрема, Міністерcтвом Фінансів України ОСОБА_7 видана ліцензія на період з 7.03.2006р. по 07.03.2011р. на здійснення господарської діяльності : виготовлення виробів з дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення , напівдорогоцінного каміння, торгівля виробами з дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення, напівдорогоцінного каміння (т.2,а.с.199).

Факт здійснення нею такої діяльності в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_3 м.Кременчука підтверджується актом від 28.10.2009р. управлення пенсійного фонду Автозаводського району м.Кременчука (т.1, а.с.179).

Натомість у ОСОБА_5 відсутня ліцензія на здійснення такої діяльності і суду вона не надана, хоча в нього є дозвіл на розміщення об'єкту торгівлі за зазначеною адресою (т.2, а.с.161).

Виходячи з викладеного, помилковим є висновок районного суду про віднесення до спільної сумісної власності подружжя тільки об'єкту незавершеного будівництва з господарськими будівлями в м. Кременчуці Полтавської області,по вул. Лугова, 43 та земельної ділянки за цією ж адресою.

Колегія суддів вважає, що всі об'єкти нерухомості, які були придбані сторонами у період шлюбу є спільною власністю ОСОБА_9 та ОСОБА_5, кожен з яких має рівні права та право на половину на кожен з цих об'єктів, а тому рішення районного суду слід скасувати, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги кожної із сторін задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 303, 307,309 п.п.3,4, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 червня 2014р. скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_5 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності за кожним по 1/2 частині :

- квартири АДРЕСА_2;

- приміщення вбудованого магазину промислових товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_1;

- приміщення вбудованого магазину промислових товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_3;

- будівель та споруд продбази, розташованої за адресою: АДРЕСА_4;

- об'єкту незавершеного будівництва з господарськими будівлями та земельної ділянки площею 1000 кв.м з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованих за адресою: АДРЕСА_5.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

СУДДІ:

/ Підписи /

З оригіналом згідно :