Рішення

Іменем України

Справа № 712/14694/14ц

Номер провадження 2/712/263/15

24 червня 2015 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді Марцішевської О.М.

при секретарях Снігурській Т.В., Вдовенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 30.01.2012 року відповідач отримав у борг 62940грн. на строк до 31.08.2013 року, про що надав розписку. До даного часу позику відповідач не повернув в порушення договірних зобов'язань, в звязку з чим на підставі ст.625 ЦК України повинен сплатити 3% річних за період прострочення грошового зобовязання, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та інфляційні збитки. Просить стягнути з відповідача борг 62940грн., 3% річних в сумі 946,69 грн., інфляційні збитки 11014,50грн., пеню в сумі 12553,52грн., судові витрати 874,55грн. судового збору.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задоволити.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Пояснив, що отримував у позивача в різний час позики на різні суми, в звязку з чим надавав розписки, в подальшому частково борги віддав, однак позивач, приймаючи борг, не переписав розписку, яку предявив до суду, крім того підпис в даній розписці від імені відповідача є підробленим.

Заслухаши сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства.

Відповідно до договору позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст.1046 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, показами свідків, що 30.01.2012року ОСОБА_2 отримав у борг у ОСОБА_1 позику в сумі 62 940 грн., яку згідно з наданою відповідачем розпискою зобов'язався повернути до 31.08.2013 року, однак в порушення взятих на себе зобовязань до даного часу вказаний борг не повернув, чим порушені права та законні інтереси позивача, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 62940 грн. підлягають до задоволення.

В судовому засіданні не знайшли підтвердження обєктивними та переконливими доказами доводи відповідача в заперечення проти позову, виходячи з наступного.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у простій письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом неоподаткований мінімум доходів громадян. На підтвердження укладення між сторонами договору позики та його умов суду надана розписка позичальника, що відповідає ч.2 ст.1047 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.15,30 ЦК України обставини в цивільній справі зясовуються на засадах змагальності. Кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно розписки від 30.01.2012р. дана розписка складена в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4, показами вказаних осіб, допитаних в судовому засіданні в якості свідків, підтверджено факт написання вказаної відповідачем розписки, чим спростовуються покази відповідача, що підпис від його імені в розписці від 31.01.2012р. є підробленим. Крім того, в ході розгляду справи за клопотанням відповідача судом була призначена почеркознавча експертиза, однак в звязку з неоплатою виконання експертизи справа експертом повернута без висновку експертизи. Також згідно пояснень відповідача, частково повертаючи борг, він вимагав переписання позивачем розписки від 31.01.2012р., що свідчить про обізнаність відповідача про наявність взятих на себе зобовязань згідно з вказаною розпискою. Суд також враховує, що доводи про підроблення наданої позивачем до суду розписки стосуються посилання на вчинення діяння, що має ознаки кримінального правопорушення, однак доказів про встановлення даних фактів в порядку кримінально-процесуального законодавства суду не надано, до правоохоронних органів відповідач не звертався.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання.

Статтею 527 ЦК України передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Судом встановлено, що відповідачем була надана розписка як борговий документ, що підтверджує укладення договору позики та прийняття позичальником відповідних зобов'язань. Написанням розписки про отримання позики, фактом отримання і використанням позики на свій розсуд позичальником підтверджено, що останній у повному обсязі сприймав умови договору і прийняв на себе зобов'язання щодо їх виконання. Договір є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається (ст.629 ЦК України).

Відповідачем не надано розписку про прийняття позикодавцем повернення позики, також позивачем не був повернутий борговий документ, чим спростовуються заперечення відповідача проти позовних вимог. Оригінал боргової розписки знаходиться у позикодавця, що свідчить про невиконання позичальником умов договору позики (відповідно до статті 360-7 ЦПК України Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2012 р. № 6-24цс12 сформульовано обов'язкові для всіх судів України відповідні правові позиції).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача за період прострочення грошового зобовязання на суму 62940 грн. з 01.09.2013р. по 27.10.2014р. сума 3% річних складає 946,69 грн., інфляційні збитки 11014,50 грн., пеня з у розмірі облікової ставки НБУ 12 553,52 грн. Суд погоджується з даним розрахунком, який складений в якості спеціаліста директором аудиторської фірми «Бізнес-Лайн» у довідці від 27.10.2014р. № 25-вих, доказів його неправильності суду не надано.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення інфляційних збитків та 3% річних підлягають до задоволення, оскільки обґрунтовані на законі, ст.625 ЦК України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В частині стягнення пені позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки умовами укладеного між сторонами договору згідно з розпискою від 30.01.2012р. не передбачено зобовязання позичальника сплачувати пеню у випадку прострочення поверненням боргу, згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову, до стягнення з відповідача підлягають заборгованість по поверненню позики 62940 грн., 3% річних 946,69 грн., інфляційні збитки 11014,50 грн., всього 74 901,19 грн.

Також до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 749,01 грн., відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст.16, 526, 527, 530, 625, 1046, 1047 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 74 901,19 грн., судові витрати в сумі 749,01 грн., всього 75 650,02 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції в 10-ти денний строк з моменту проголошення.

Головуючий