Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №234/1418/13
Провадження №22ц/778/904/15 Головуючий у 1 інстанції: Клімов В.В.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого судді: Стрелець Л.Г.

суддів: Каракуші К.В.

Гончар М.С.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 28 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним та поділ сумісної спільної власності подружжя та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним та поділ сумісної спільної власності подружжя.

У позові зазначала, що 24.06.2004 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_3 Від шлюбу мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В період шлюбу за спільні кошти подружжям було придбано квартиру АДРЕСА_2, автомобіль «NISSAN TIANA» р.н. НОМЕР_1. Після припинення сумісного проживання, відповідач забрав автомобіль та користується ним самостійно. 10.11.2012 року автомобіль зареєстрований за відповідачкою ОСОБА_5

Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати право спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль «NISSAN TIANA», визнати договір купівлі продажу автомобіля «NISSAN TIANA» недійсним, зобов'язати ОСОБА_5 повернути автомобіль «NISSAN TIANA» ОСОБА_3, здійснити розподіл спільної сумісної власності, визнавши за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2, за відповідачем - автомобіль «NISSAN TIANA».

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

У зустрічному позові зазначав, що сторони перебували у шлюбі з 24 червня 2004 року по 29 травня 2012 року. З 15 грудня 2010 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини. До укладення шлюбу йому особисто належали кошти в розмірі 75500 доларів США та 105000 грн. За ці та запозичені кошти ним було придбано автомобіль «NISSAN TIANA», золоті монети, квартира АДРЕСА_2. Квартира була оформлена на відповідачку. Також за час перебування в шлюбі було придбано майно, яке знаходиться у відповідачки, а саме, ноутбук, нетбук, фотоапарат, автомобіль VOLKSWAGEN POLO держ. номер НОМЕР_2. Позивач також зазначав про факт викрадення відповідачкою майна, а саме, холодильника «Gorenge», духової шафи «Gorenge», варочної поверхні «Gorenge», пральної машини «Samsung», посудомиючої машини «Samsung», витяжки «Elektrolux», двох сейфів, двох кондиціонерів «Medea», мультітренажеру «Sportmaster», золотих монет.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив визнати за ним право особистої власності:

- на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 101,4 кв.м., в тому числі житловою площею 68,9 кв.м., зареєстровану на ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27.03.2010 року;

- на майно: холодильник «Gorenge», духову шафу «Gorenge», варочну поверхню «Gorenge», пральну машину «Samsung», посудомиючу машину «Samsung», витяжку «Elektrolux», два сейфи, два кондиціонери «Medea», мультітренажер «Sportmaster», золоті монети 5 руб., 5 шт., 1898-1901 р.в., вартістю 4000 грн., золоті монети 25 євро, 1 шт., 2005 р.в., вартістю 6400 грн., золоті монети 5 євро, 1 шт., 2005 р.в., вартістю 4000 грн.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 майно:

ноутбук «Samsung», вартістю 9300 грн.; нетбук «Samsung», вартістю 3500 грн., фотоапарат «Sony», вартістю 4800 грн., автомобіль Фольксваген Поло, державний номер НОМЕР_2, 2005 року випуску, колір металевий, вартістю 120000 грн.

Виділити в натурі ОСОБА_4 наступне майно: ноутбук «Samsung», вартістю 9300 грн.; нетбук «Samsung», вартістю 3500 грн., фотоапарат «Sony», вартістю 4800 грн., автомобіль VOLKSWAGEN POLO, державний номер НОМЕР_2, 2005 року випуску, колір металевий, вартістю 120000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості за належну йому частку в автомобілі Фольксваген Поло, державний номер НОМЕР_2, у розмірі 60000 грн., та стягнути на його користь судові витрати у розмірі 1404,64 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 28 листопада 2014 року первісний позов задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким визнати спільним сумісним майном подружжя:

- квартиру АДРЕСА_2;

- ноутбук «Samsung», вартістю 9300 грн; нетбук «Samsung», вартістю 3500 грн., фотоапарат «Sony», вартістю 4800 грн., автомобіль Фольксваген Поло, державний номер НОМЕР_2, вартістю 120000 грн. (2010);

-грошові зобов'язання за договором позики укладеними між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 у розмірі 20000грн., та ОСОБА_3 та ОСОБА_9 в розмірі 64759,59грн. та поділити вказані зобов'язання;

Виділити в натурі ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_3 право особистої власності на наступне майно:

холодильник «Gorenge», духову шафу «Gorenge», варочна поверхня «Gorenge», пральна машина «Samsung», посудомиючу машину «Samsung», витяжка «Elektrolux», два сейфи, два кондиціонери «Medea», мультітренажер «Sportmaster», золоті монети 5 руб., 5 шт., 1898-1901 р.в., вартістю 4000 грн., золоті монети 25 євро, 1 шт., 2005 р.в., вартістю 6400 грн., золоті монети 5 євро, 1 шт., 2005 р.в., вартістю 4000 грн.

Виділити в натурі ОСОБА_4 майно:

- ноутбук «Samsung», вартістю 9300 грн; нетбук «Samsung», вартістю 3500 грн; фотоапарат «Sony», вартістю 4800 грн, автомобіль VOLKSWAGEN POLO, державний номер НОМЕР_2, 2005 року випуску, колір металевий, вартістю 120000 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт просив суд задовольнити його скаргу та наголосив, що найбільш важливим для нього питанням розподілу майна є спірна квартира.

ОСОБА_4, яка належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилась, що у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ч.ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання договору купівлі продажу автомобіля «NISSAN TIANA» недійсним, розподілу спільної сумісної власності подружжя шляхом виділу її у власність спірної квартири, в порядку ч.1 ст.303 ЦПК України колегією суддів не перевіряється.

Згідно ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.п.22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-70 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при не досягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.06.2004 року по 11.06.2012 року (т.1 а.с.74, 78), від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.3). Фактичні шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинені між сторонами з вересня 2011 року (т.1, а.с.78). Під час шлюбу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27 березня 2010 року подружжя придбало квартиру АДРЕСА_2. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_4.(т.1, а.с.33, 75-76).

Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до п.п.1-3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Особистою власністю дружини, чоловіка є речі (майно), придбані нею (ним) за кошти, які належали їй (йому) особисто. Законодавець має на увазі кошти, які були набуті до шлюбу, або одержані під час шлюбу за реалізоване майно, яке належало подружжю до шлюбу, одержані за договором дарування, одержані в порядку спадкування. Рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Отже, указаною нормою права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов правильного висновку, що оскільки спірна квартира придбана під час шлюбу, вона є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу виходячи з рівних часток подружжя. ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира придбана ним за кошти, які були набуті ним до шлюбу, або одержані під час шлюбу за реалізоване майно, яке належало йому до шлюбу.

Посилання апелянта на те, що спірна квартира була придбана на належні особисто йому кошти, які він отримав від продажу у 2001 році квартири та гаражу у м.Мурманську та особисті заощадження не є прийнятними, оскільки ОСОБА_3 не доведено, що саме ці кошти були витрачені на придбання спірної квартири у 2010 році.

Отже, апелянтом не спростовано презумпцію виникнення права спільної сумісної власності щодо спірної квартири, набутого подружжям у шлюбі.

Відповідно до положення ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Доводи апеляційної скарги про те, що ним для придбання та облаштування спірної квартири залучались позичені у його батька ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грошові кошти не спростовують правильності вирішення справи, оскільки ОСОБА_3 в позові не заявлялись вимоги про розподіл вказаних боргових зобов'язань між колишнім подружжям, тому боргові розписки на підтвердження договорів позики судом першої інстанції на відповідність їх вимогам ст.65 СК України не досліджувались. Вимоги апеляційної скарги про розподіл між сторонами боргових зобов'язань виходить за межі позовних вимог, заявлених ОСОБА_3 в суді першої інстанції, тому не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

До того ж, як вбачається із вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 фактично визнав правовий режим спільної сумісної власності спірної квартири та у скарзі просив здійснити перерозподіл спільного майна подружжя, за яким спірну квартиру просив виділити йому в натурі. Проте як вбачається зі змісту зустрічного позову (т.1, а.с.64-67) його позовні вимоги полягали у визнанні за ним права особистої власності на спірну квартиру.

Таким чином, всупереч вимогам ч.2 ст.31 ЦПК України позивачем за зустрічним позовом після ухвалення рішення було змінено предмет позову, що не може бути прийнято апеляційним судом до уваги, оскільки право зміни предмет позову позивач має до початку розгляду судом справи по суті в суді першої інстанції шляхом подання письмової заяви.

У відповідності до вимог ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Тому вимоги апеляційної скарги про виділ в натурі ОСОБА_3 спірної квартири та поділ грошових зобов'язань за договорами позики в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки таки вимоги не були заявлені у зустрічному позові в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги про визнання за ОСОБА_3 право особистої власності на холодильник «Gorenge», духову шафу «Gorenge», варочну поверхню «Gorenge», пральну машину «Samsung», посудомиючу машину «Samsung», витяжку «Elektrolux», два сейфи, два кондиціонери «Medea», мультітренажер «Sportmaster» не ґрунтуються на вимогах ст.71 СК України, оскільки вказане майно не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Як сам зазначав ОСОБА_3 вказане майно придбане ним після припинення шлюбних відносин із ОСОБА_4, отже воно не є спільним сумісним майном подружжя. Посилання апелянта на те, що ОСОБА_4 викрала вказане майно не є підставою для віднесення цього майна до об'єктів спільно нажитого майна, що підлягає поділу.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вирішення судом першої інстанції зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що автомобіль VOLKSWAGEN POLO, державний номер НОМЕР_2 2005 року випуску, також не є об'єктом спільно нажитого майна подружжя, оскільки вказаний автомобіль належить ОСОБА_10 (т.1, а.с.119). Посилання ОСОБА_3 на те, що цей автомобіль було придбано сторонами під час шлюбу на підставі доручення і в подальшому оформлено на мати ОСОБА_4 не ґрунтуються на вимогах закону. Тому вимоги зустрічного позову ОСОБА_3 про стягнення компенсації 1/2 вартості цього автомобіля у розмірі 60000 грн. є безпідставними.

Оскільки судом не встановлено на час припинення сторонами спільного ведення господарства наявності у сторін золотих монет, про право особистої власності на які позивається ОСОБА_3, ноутбука «Samsung», нетбука «Samsung», фотоапарата «Sony», які апелянт просив виділити ОСОБА_4, відмова суду у задоволені вказаних вимог є обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та відображують позицію відповідача та його представника викладену у зустрічному позові і висловлену в ході розгляду справи, яка між іншим у прохальній частині апеляційної скарги містить змінений предмет позову (замість визнання права особистої власності на квартиру, апелянт просить виділити йому в натурі спірну квартиру в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя).

За таких обставин, судова колегія вважає, що підстав для скасування або зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 28 листопада 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: