АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 182/1158/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22ц/774/1579/К/15 інстанції - ОСОБА_1
Категорія № 54 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

секретар Петренко К.І.,

за участю - позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю „ Нікопольський завод сталевих труб „ ЮТІСТ про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» (далі ТОВ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ»), в обґрунтування якого посилалась на те, що з 2013 року працювала на підприємстві відповідача контролером відділу технічного контролю. Наказом №5 від 04 лютого 2015 року її звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Вважаючи своє звільнення незаконним, просила поновити її на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що суд дійшов помилкового висновку про неповажність причин її невиходу на роботу та не взяв до уваги, що при її звільненні порушено норми трудового законодавства, не відібрано пояснень щодо причин її невиходу на роботу, не здійснена виплата заробітної плати на день звільнення та компенсації за невикористану відпустку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з розпорядженням № 63 від 12 липня 2013 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу до ТОВ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» контролером у виробництві чорних металів четвертого розряду ( а.с10).

Згідно з наказом № 5 від 04 лютого 2015 року ОСОБА_2 звільнена з займаної посади за прогул без поважних причин на підставі за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с. 11).

Не погодившись із звільненням, ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що її невихід на роботу пов'язаний з простоями на підприємстві та відмовою від написання заяви про відпустку без збереження заробітної плати, а тому її звільнення за прогул проведено незаконно.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи, наявним у ній доказам та нормам діючого законодавства.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу єпрогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як убачається із матеріалів справи, 05 січня 2015 року, 08 січня 2015 року, 09 січня 2015 року, 11 січня 2015 року та 12 січня 2015 року ОСОБА_2 була відсутня на робочому місці, що підтверджується складеними відповідачем актами та не заперечується позивачем (а.с.28-32).

Згідно з поясненнями представника відповідача, у звязку із скороченням виробництва на підприємстві відповідача було оголошено вихідні дні з 26 грудня 2014 до 4 січня 2015 року. З пятого січня 2015 року працівники повинні бути на роботі. У звязку з неповним завантаженням підприємства частина працівників написала заяви про відпустки без збереження заробітної плати, частина пішла у щорічні відпустки, проте наказ про вимушений простій відповідачем не видавався, підприємство не зупинялось.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 відмовилась від написання заяви про відпустку без збереження заробітної плати, проте на роботу не виходила.

З приводу відсутності позивача на робочому місці та інформації про її причини начальником ТВЦ ОСОБА_5 13 січня 2015 року надана доповідна записка на імя в.о. генерального директора ТОВ ««Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» ОСОБА_6 (а.с. 33).

15 січня 2015 року адміністрація відповідача звернулась із запитами про надання інформації стосовно лікування ОСОБА_2 до чотирьох медичних закладів м. Нікополь (а.с. 34, 35, 36, 37), які повідомили про те, що ОСОБА_2 з 05 січня 2015 року за медичною допомогою до цих установ не зверталась (а.с. 38, 39, 40, 41).

Не отримавши протягом трьох днів відповідь на запит відповідача від 15 січня 2015 року щодо згоди профспілкового комітету первинної організації працівників металургійної та гірничодобувної промисловості України «Нікопольський завод сталевих труб» на звільнення ОСОБА_2 за п.4 ст.40 КЗпП України, адміністрація видала наказ № 5 від 04 лютого 2015 року про звільнення позивача за прогул без поважних причин.

З наказом позивач ознайомлена та отримала його копію 06 лютого 2015 року, що підтвердила при розгляді справи в суді першої інстанції, пояснивши, що вона отримала і розрахунок по заробітній платі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зупинив провадження у справі для розгляду профспілковим комітетом подання адміністрації про звільнення (а.с. 43).

20 травня 2015 року профспілковий комітет первинної організації працівників металургійної та гірничодобувної промисловості України „ Нікопольський завод сталевих труб розглянув подання адміністрації та дав згоду на звільнення ОСОБА_2 за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с. 46, 51).

Встановивши, що позивачем не надано будь-яких доказів з приводу поважності причин її відсутності на робочому місті 05 січня 2015 року, 08 січня 2015 року, 09 січня 2015 року, 11 січня 2015 року та 12 січня 2015 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення на її користь середнього заробітку та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для її задоволення.

Посилання ОСОБА_2 на те, що адміністрацією відповідача не відібрано пояснень щодо причин її невиходу на роботу, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги та поновлення позивача на роботі, оскільки вони не спростовують висновків суду про те, що позивачем здійснено прогул без поважних причин.

Також колегія суддів не поділяє думку позивача стосовно поважності причини її невиходу на роботу, оскільки перевірила доводи апеляційної скарги щодо графіку роботи підприємства у дні її невиходу на роботу.

Так, судом установлено що наказ про вимушений простій відповідачем не видавався, підприємство не зупинялось, згідно графіків роботи, наданих відповідачем, частина працівників перебувала у відпустках без збереження заробітної плати, частина - у щорічних відпустках, решта працювали.

Зважаючи на те, що позивач не перебувала у відпустці без збереження заробітної плати або у щорічній відпустці або на лікарняному та не мала іншої поважної причини для невиходу на роботу, вона повинна була виходити на роботу і у випадку незабезпечення її роботою протягом робочого дня з вини роботодавця мала право на оплату вимушеного простою відповідно до ст. 113 КЗпП час з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу не здійснена виплата заробітної плати на день звільнення та компенсації за невикористану відпустку також не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки вимоги щодо стягнення заробітної плати, у випадку наявності спору про це, можуть бути розглянутими в судовому порядку в окремому провадженні.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, також не можуть бути взятими до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.Є. Ляховська

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_7