АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/1291/15 Головуючий 1-ї інстанції - Шрамко Л.Л.
Категорія : договірне.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Лошаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківжитло» про зобов'язання виплатити грошові кошти, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківжитло» про зобов'язання виплатити грошові кошти, посилаючись на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2013 року за прострочення виконання зобов'язань за договором пайової участі від 10 січня 2006 року у будівництві квартири АДРЕСА_1 з відповідача на його користь стягнута пеня в розмірі 65 739, 78 грн., сума якої частково сплачена відповідачем. Залишок заборгованості за вказаним рішення суду становить 58 822,03 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2014 року за прострочення виконання зобов'язань за вказаним договором з ТОВ «Харківжитло» на його користь стягнута пеня в розмірі 60 840, 64 грн., однак до цього часу відповідач не виконав рішення суду, у зв'язку з чим просив зобов'язати відповідача виплатити йому інфляційні нарахування за період з лютого по жовтень 2014 року в розмірі 72 238,93 грн. Крім того, 3% річних від вищезазначених інфляційних нарахувань, загальних розмір яких становить 201 539,78 грн., та 6 046,19 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та неповне з'ясування обставин справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу необґрунтованою.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи цивільно-правовий спір по суті заявлених позовних вимог, районний суд повно й всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий і надав їм належну правову оцінку.

Судом встановлено, що 10 січня 2006 року між сторонами був укладений договір пайової участі у будівництві житлового будинку №45/57 відповідно якого позивач ОСОБА_1 взяв на себе обов'язок внести пайовий внесок по фінансуванню будівництва квартири у розмірі 438 264 грн., що на день укладення договору складало 86 785 у.о (в доларах США).

На виконання зобов'язань 29.01.2007 року позивачем на депозитний рахунок відвідача було внесено 86 785 у.о. (в доларах США), що в еквіваленті складало 438 264 грн.

Відповідач, в свою чергу, зобов'язався по закінченню будівництва виділити позивачу трикімнатну квартиру, будівельний номерНОМЕР_1 на четвертому поверсі у багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1, у другому кварталі 2009 року протее свої зобов'язання не виконав.

Матеріали справи також свідчать про те, що рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 23 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області 04 грудня 2013 року, позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківжитло» про стягнення пайового внеску, пені та моральних збитків задоволено частково, з відповідача стягнуто на його користь пеню за прострочення виконання зобов'язань згідно з умовами договору у розмірі подвійної облікової ставки від суми внесених грошових коштів за кожний день прострочення за період з лютого 2012 по січень 2013 року, починаючи з 91 дня, у розмірі 65 739 грн. 78 коп. (а.с.12-15).

Вказаним рішенням в позові про зобов'язання відповідача повернути сплачені грошові кошти відмовлено, оскільки вимоги про розірвання договору позивачем не заявлялись.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 25 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області 9 липня 2014 року, з відповідача стягнуто на користь позивача пеню за прострочення виконання зобов'язань у розмірі подвійної облікової ставки від суми внесених грошових коштів за кожний день прострочення за період з лютого 2013 року по січень 2014 року у розмірі 60 840,648 грн. (а.с.16-19).

Щодо вимог позивача про стягнення інфляційних та 3% річних, нарахованих позивачем на суму внесеного пайового внеску, то такі вимоги суд визнав необґрунтованими та у їх задоволенні відмовив. Суд прийшов до висновку, що посилання позивача на ч. 2 ст. 625 ЦК України є необґрунтованим та безпідставним, у зв'язку з тим, що відповідач за договором мав по закінченню у другому кварталі 2009 року будівництва виділити позивачу трикімнатну квартиру, а грошових зобов'язань, які б були ним порушено перед позивачем, не мав.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог про нарахування річних і інфляційних на суму пені, стягнутої рішеннями суду, суд правильно виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При цьому суд обґрунтовано послався на ч.2 ст. 625 ЦК України відповідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги ОСОБА_1 про стягнення інфляційних та 3% річних за несвоєчасне виконання відповідачем судових рішень, відповідно яких на його користь стягнуто пеню, суперечать положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки пеня є санкцією за невиконання грошового зобов'язання, а наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання в розумінні ст. 625 ЦК України є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти підлягають сплаті.

З огляду на зазначене, суд обґрунтовано виходив з того, що стягнута рішеннями суду пеня хоча й має грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням. У даному випадку основним зобов'язанням відповідача відповідно до умов договору є передача позивачу квартири по закінченню будівництва, що не є грошовим зобов'язанням, а вимог про стягнення пайового внеску позивач не заявляв.

Тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для нарахування річних і інфляційних на суму пені, стягнутої рішеннями суду.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, вони були предметом розгляду справи, їм дана належна правова оцінка.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319, 324 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо о до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: