АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4283/15 Справа № 0417/2401/2012 Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С.Г. Доповідач - Осіян О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Максюти Ж.І., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Ялової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину посилаючись на те, що у 1994 році вони стали співвласниками КП Дніпропетровський пиво безалкогольний комбінат «Дніпро». 09.01.2009 року та 12.01.2009 року за ініціативою ОСОБА_8 було проведено позачергові загальні збори співвласників співвласників, на яких було прийнято рішення про продаж належного підприємству нерухомого майна - пансіонату «Ялинка» за ціною 18000 грн. Вважають, що при проведенні вказаних загальних зборів було порушено права співвласників та спричинено їм майнову шкоду у розмірі 228775 грн. За цим фактом постановою слідчого прокуратури Індустріального району м. Дніпропетровська від 25.03.2011 року було порушено кримінальну справу стосовно ОСОБА_2 за ознаками злочину , передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. Позивачі були визнані потерпілими по даній кримінальній справі. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2011 року кримінальна справа стосовно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України була закрита на підставі пп. «г» ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в 2011 році» та були залишені без розгляду цивільні позови потерпілих. Просили стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 майнову шкоду у розмірі 228775 грн. та моральну шкоду у розмірі 15000 грн. кожному, судові витрати покласти на відповідачку.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди по 2 000 грн. кожному.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243,6 грн.

В апеляційній скарзі відповідачка просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати в частині задоволення позову із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у 1994 році відбулася приватизація майна Дніпропетровського орендного пивобезалкогольного комбінату «Дніпро», у зв'язку із чим було створено КП «Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро».

Позивачі у складі інших працівників підприємства та членів їх сімей прийняли участь у приватизації майна, сплативши його вартість приватизаційними майновими сертифікатами.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 прийняли участь у приватизації майна підприємства, що підтверджується копіями платіжних приватизаційних доручень за 1994 рік. Позивач ОСОБА_7 успадкував частку у майні підприємства на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18 березня 2004 року після смерті ОСОБА_9

09 січня 2009 року та 12 січня 2009 року за ініціативою директора КП «Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро» ОСОБА_2 було проведено позачергові загальні збори співвласників, на яких було прийнято рішення щодо продажу пансіонату «Ялинка».

14 січня 2009 року між директором КП «Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро» ОСОБА_2 та ОСОБА_10 було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу пансіонату «Ялинка», який було визнано дійсним рішенням Постійно діючого третейського суду при юридичній корпорації «Принцип» від 21 січня 2009 року.

За вказаним фактом було порушено кримінальну справу стосовно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. Позивачі були визнані потерпілими по даній справі. Згідно матеріалів кримінальної справи вартість пансіонату «Ялинка» складає 228 775 грн.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2011 року кримінальна справа стосовно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, була закрита на підставі пп. «г» ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в 2011 році», цивільні позови потерпілих були залишені без розгляду.

У 2011 році позивачі звернулися до суду із позовом про визнання недійсним рішення, прийнятого загальними зборами співвласників членів КП «Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро» 12 січня 2009 року про продаж пансіонату «Ялинка».

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6 було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2011 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2011 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2013 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2011 року залишено без змін.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 08 грудня 2011 року було скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при юридичній корпорації «Принцип» по справі за позовом ОСОБА_11 до КП «Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро».

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 31 жовтня 2012 року рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 08 грудня 2011 року залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 04 квітня 2013 року рішення Генічеського районного суду від 01 листопада 2012 року в частині визнання права власності за державою в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на об'єкт соціальної сфери туристичну - базу «Ялинка», розташовану в с. Генічеська Гірка Генічеського району по вул. Набережна, 55, та в частині задоволення зустрічного позову КП «Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро» про визнання недійсним договору купівлі-продажу пансіонату «Ялинка», укладеного 14 січня 2009 року між КП «ДПБК «Дніпро» та ОСОБА_10 скасовано, постановлено нове рішення, яким у задоволенні зазначених позовних вимог відмовлено.

З листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області № 18-10-03893 від 12 листопада 2013 року вбачається, що свідоцтво про реєстрацію права власності державного майна пансіонату «Ялинка» видано 21 травня 2013 року на підставі рішення Генічеського районного суду від 01 листопада 2012 року.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2014 року по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_2, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень ст. 19 Конвенції ООН проти корупції» від 21 лютого 2014 року, яким усунута карність за діяння, зазначена у п. 1 ч. 1 розділу 1 цього Закону.

Зазначеною ухвалою встановлено, що органом досудового розслідування не встановлені дії ОСОБА_2, направлені на мету одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи в інтересах іншої фізичної особи.

Врахувавши зазначені обставини, посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1192 ЦК України, ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 майнової шкоди у розмірі 228 775 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачі просили стягнути майнову шкоду, завдану вчиненим відповідачкою злочином, однак на теперішній час діяння відповідачки декриміналізовано. Крім того, рішеннями суду встановлено, що пансіонат «Ялинка» ніколи не перебував у власності КП «Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро» і на теперішній час належить на праві власності державі.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як встановлено в судовому засіданні, на час винесення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська постанови по кримінальній справі стосовно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, вина відповідачки була встановлена та її дії призвели до спричинення позивачам, як потерпілим по кримінальній справі, моральної шкоди. Враховуючи дані обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивачів моральної шкоди, визначивши достатнім розмір відшкодування моральної шкоди по 2 000 грн. кожному з позивачів.

Але із такими висновками суду в частині задоволення позовних вимог погодитись не можна, оскільки вони є суперечливими, та не відповідають обставинам у справі.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2014 року по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_2, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень ст. 19 Конвенції ООН проти корупції» від 21 лютого 2014 року, яким усунута карність за діяння, зазначена у п. 1 ч. 1 розділу 1 цього Закону.

Цією ухвалою встановлено, що органом досудового розслідування не встановлені дії ОСОБА_2, направлені на мету одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи в інтересах іншої фізичної особи.

Доводи позивачів про спричинення їм моральної шкоди не підтверджені належними та достовірними доказами щодо втрати ними майна чи позбавлення їх майнових прав із вини відповідачки. А самі по собі факти судових спорів між сторонами, також не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не передбачені законодавством.

Тому безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що на час винесення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська постанови по кримінальній справі стосовно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, вина відповідачки була встановлена та її дії призвели до спричинення позивачам, як потерпілим по кримінальній справі, моральної шкоди.

Разом із тим цю постанову суду, а також і наявність ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2014 року суд враховував як підставу для відмови у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди.

Таким чином, суд одні і ті ж судові рішення застосував одночасно як підставу для відшкодування шкоди, так і для відмови у відшкодуванні шкоди.

Враховуючи відсутність достовірних та належних доказів про спричинення позивачам моральної шкоди внаслідок дій відповідачки, необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивачів грошових сум на відшкодування моральної шкоди, відповідно до вимог ст.ст.23,1167 ЦК України, ст.ст.11,57-60 ЦПК України.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують висновки суду в частині відшкодування моральної шкоди, а із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для скасування судового рішення, передбачені ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2014 року скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, та в частині стягнення судового збору.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: