Справа № 161/553/15-ц Провадження № 22-ц/773/439/15 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Категорія: 50 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

при секретарі Шугаловій О.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову покликалася на те, що від шлюбу з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_4. З часу призначення за рішенням суду аліментів на утримання сина пройшло майже вісім років. Синові на час їх призначення було чотири роки. Потреби дитини значно зросли. Відповідач на сьогоднішній день є матеріально забезпеченим. Просила суд збільшити розмір аліментів з 250 грн. до 1 373 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів стягнутих з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3 з розміру 250 гривень до 643 гривень, що становить 1/2 прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог щодо збільшення розміру стягуваних аліментів, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування цих обставин.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що на батьків покладено обов'язок в рівних частинах утримувати дитину до досягнення нею повноліття та оскільки прожитковий мінімум на день розгляду справи становить 1286 гривень, то необхідно збільшити розмір стягуваних аліментів до 643 гривень, що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років.

З таким висновком суду погодитися не можна, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права та без належного з'ясування дійних обставин справи.

Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, котрі були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року №14 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався і ухвалив судове рішення, яке не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 25 грудня 2006 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі по 250 гривень щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.10.2006 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 6-7).

Згідно з ч. 1.ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на дану правову норму, що регулює спірні відносини, предметом дослідження у даній справі є зміна матеріального, сімейного становища платника аліментів і їх отримувача.

В ході апеляційного розгляду справи встановлено, що 10.12.2013 року у ОСОБА_2 в іншому шлюбі народився син - ОСОБА_6 (свідоцтво про народження від 17.12.2013 року, а. с. 35).

Тож, сімейний стан платника аліментів з народженням дитини у іншій сім'ї змінився і ці обставини зі збільшенням складу членів родини, потягли зміни в сторону погіршення матеріального становища.

Водночас, в судовому засіданні відповідач стверджував, що окрім сплати аліментів за рішенням суду він у добровільному порядку надає матеріальну допомогу сину ОСОБА_4. Зокрема ним оплачуються послуги за доступ до мережі інтернет щомісячно в сумі по 100 грн., ним придбано для неповнолітнього сина ОСОБА_2 ноутбук та мобільний телефон, велосипед. Також відповідач стверджував, що ним надавались позивачу кошти для оздоровлення дитини у літній період часу. Такі пояснення відповідача представником позивача не заперечувались та не спростовувались належними та допустимими доказами.

Разом з тим, як вбачається з наказу про прийняття на роботу та копії трудової книжки відповідач ОСОБА_2 працевлаштувався охоронцем в магазин "Колібріс" за строковим трудовим договором з тарифним окладом 1400 гривень. В судовому засіданні відповідач пояснив, що фактично до виплати з врахуванням податків йому щомісячно належить 1200-1250 гривень. При цьому вказував, що дані заробітки є єдиним джерелом прибутків для його нової сім'ї, оскільки дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Твердження, які позивач зазначила у позовній заяві про роботу відповідача на керівній посаді в страховій компанії "ТАС" і як наслідок покращення матеріального становища, ОСОБА_2 заперечив, зазначивши, що такі не відповідають дійсності. В свою чергу жодних доказів позивач про роботу ОСОБА_2 у страховій компанії "ТАС" не надала.

Водночас в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 ствердив, що не відмовляється від збільшення розміру аліментів та просить зменшити їх з 643 грн. до 500 грн.

В силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини визнанні сторонами не потребують доказування.

Статтею 3 Конвенції ООН "Про права дитини" передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Враховуючи, що з моменту ухвалення у 2006 році рішення про стягнення з відповідача аліментів значно підвищилися ціни як на продукти харчування, так і інші матеріальні блага (одяг, послуги), які необхідні для нормального рівня життя неповнолітнього сина ОСОБА_4 та беручи до уваги визнання відповідачем позову про часткове збільшення стягуваних з нього аліментів, колегія суддів приходить до висновку, що позов підлягав до часткового задоволення.

При цьому колегія суддів вважає, що збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 до 643 гривні на місяць призведе до погіршення матеріального становища нової сім'ї відповідача, а зокрема малолітнього сина ОСОБА_7, який також перебуває на утриманні відповідача, що є недопустимим.

Вищенаведене залишилось поза увагою суду.

Крім того, слід зазначити, що зайвими є обґрунтування рішення суду визначеної до стягнення суми аліментів прожитковим мінімумом для дитини відповідного віку, оскільки положення ч. 2 ст. 182 СК України не поширюються на аліменти, що стягуються у твердій грошовій сумі.

Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення нового розміру аліментів, що стягуватимуться з відповідача, в сторону їх зменшення, а саме з 250 до 500 гривень щомісячно з моменту набрання рішенням законної сили і до досягненням дитиною повноліття

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2015 року в даній справі змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення у такій редакції:

"Збільшити розмір аліментів стягнутих з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 рішенням Луцького міськрайонного суду від 25 грудня 2006 року на утримання ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3, з 250 грн. до 500 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягненням дитиною повноліття".

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: