Справа № 463/6913/14 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/7103/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_2,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3 представника ПАТ „Дельта Банк,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 13 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання договору купівлі-продажу квартири № 1 на вул. Долішня, 5 у м. Львові, укладеного 31 липня 2007 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (в подальшому „Договір купівлі-продажу квартири, „спірна квартира), та визнання за ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 31.07.2007 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, за умовами якого позивач продав, а відповідач купив цю квартиру. Згідно з домовленостями, які існували між ними, за придбану квартиру відповідач повинен був сплатити 80 000 грн., які і були реальною ціною такої квартири, однак з метою зменшення оплати сум державного мита та послуг нотаріуса, відповідач запевнив його, що в договорі необхідно вказати суму 8 000 грн., на що позивач погодився, однак відповідач в подальшому жодних коштів йому не сплатив, почав уникати зустрічей з позивачем, постійно переносив момент розрахунку на більш пізній період, а потім взагалі зник, не почавши проживати у вищевказаній квартирі. Оскільки зі сторони ОСОБА_5 не дотримано істотних умов договору купівлі-продажу щодо оплати придбаної квартири, то просив такий договір розірвати. Враховуючи те, що до 19.04.2011 року відносно спірної квартири існував спір, який перебував на розгляді в Личаківському районному суді м. Львова і за результатами розгляду якого він міг бути позбавлений права власності, то просив вважати причини пропуску строку позовної давності поважними (а.с. 2-3).

Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 10 грудня 2014 року до участі в справі в якості відповідача залучено Публічне акціонерне товариство „Дельта Банк (в подальшому „Банк; а.с. 105-106).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 170-171).

Дане рішення оскаржив позивач ОСОБА_4

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що суд неправомірно скасував заочне рішення по даній справі від 12.09.2013 року за заявою ПАТ „Дельта Банк, оскільки згаданий Банк не був стороною Договору купівлі-продажу квартири, а також відповідачем по цій справі.

Вважає, що суд неправомірно не зупинив провадження у справі, незважаючи на те, що позивач проходив службу в Збройних Силах України, про що належним чином повідомив суд.

Стверджує, що суд не дав належної оцінки тому, що станом на день укладення Договору купівлі-продажу квартири від 31.07.2007 року ця квартира не могла коштувати 8 000 грн. (що на той час становило 1 585 доларів США), оскільки на той час вартість 1 метра квадратного житлової площі у м. Львові становила близько 800 доларів США, що було еквівалентно 4 040 грн. (а.с. 180-182).

Апеляційний розгляд справи було призначено на 16 листопада 2015 року (а.с. 192), однак апелянт подав до суду клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи (а.с. 202), яке судом було задоволено та відкладено апеляційний розгляд справи на 14 грудня 2015 року (а.с. 204), про що належним чином було повідомлено апелянта і його представника адвоката ОСОБА_6 (а.с. 210, 211).

Будучи належним чином повідомленим про відкладення апеляційного розгляду справи на 14 грудня 2015 року (а.с. 211), апелянт 14 грудня 2015 року повторно подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 214).

Представник апелянта також повторно до суду не зявився і про причини своєї неявки суд не повідомив.

За вище наведених обставин колегія вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності апелянта на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника Банку, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а частиною 1 ст. 632 ЦК України що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Безспірним є те, що позивачу (апелянту), як адвокату (а.с. 202), добре відомі вище згадані норми матеріального права.

У Договір купівлі-продажу спірної квартири, укладеному 31 липня 2007 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, згадані сторони цього договору своїми підписами засвідчили, що „умови договору (їм) зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, а також, що „правові наслідки приховування реальної продажної вартості квартири ... сторонам розяснено (а.с. 22).

Матеріалами справи стверджується, що у подальшому (24.09.2007 року) покупець спірної квартири ОСОБА_5 по Іпотечному договору передав цю квартиру в іпотеку ВАТ „Кредитпромбанк в забезпечення взятих на себе зобовязань за Кредитним договором, згідно якого він отримав в кредит від ВАТ „Кредитпромбанк 31 500 доларів США (а.с. 56-60), а станом на 14.11.2014 року заборгованість ОСОБА_5 по згаданому Кредитному договору вже становить 55 462 долари США 08 центів (а.с. 69).

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не дав належної оцінки ціні спірної квартири, яка зазначена у Договорі її купівлі-продажу від 31 липня 2007 року, до уваги прийматися не можуть.

Крім цього, в апеляційній скарзі не наведено жодної норми матеріального права, яку ніби-то порушив суд при ухваленні оскаржуваного рішення.

Щодо доводів апелянта про ніби-то порушення судом норм процесуального права, то частиною 3 ст. 309 ЦПК України встановлено, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

В той же час, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та правильно вирішив справу, ухваливши рішення з додержанням норм матеріального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити та залишити рішення Личаківського районного суду міста Львова від 13 лютого 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: