Справа № 461/1950/11 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/7522/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Мусіної Т.Г.

суддів Гірник Т.А., Левика Я.А.

за участі секретаря Фейір К.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_2 адвоката

ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 та адвоката

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 30 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом рівної частки у квартирі,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 26 квітня 1996 року його дід ОСОБА_7 склав та підписав заповіт, яким свою частку квартири АДРЕСА_1 заповів на нього. Після смерті ОСОБА_7 позивач звернувся до Першої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, в прийнятті вказаної заяви йому було відмовлено, у зв'язку із тим, що 11 липня 2008 року ОСОБА_7 було складено новий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, яким свою частку в приватизованій квартирі він заповів ОСОБА_5

На думку позивача відповідачі не утримували та не допомагали спадкодавцю, ОСОБА_7 указаний заповіт не складав та не підписував, з огляду на що просив суд усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом обов'язкової частки у квартирі після смерті ОСОБА_7 та визнати заповіт від 11 липня 2008 року недійсним.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 січня 2014 року, позов задоволено. Усунуто ОСОБА_4 від права спадкування за законом обов'язкової частки у квартирі АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_7

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_7 про розпорядження щодо квартири № 11-б по вул. Огієнка у м. Львові на користь ОСОБА_9 від 11 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 січня 2014 року в частині усунення ОСОБА_4 від права спадкування за законом обов'язкової частки у квартирі № 11-б на вул. Огієнка, 16 у м. Львові після смерті ОСОБА_7 скасовано, справу в зазначеній частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 січня 2014 року залишено без змін.

У липні 2015 року ОСОБА_2 уточнив свої позовні вимоги та просив усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом рівної частки у квартирі після смерті ОСОБА_7, який помер 04 листопада 2010 року.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_4 від права спадкування за законом рівної частки у квартирі № 11-б на вул. Огієнка, 16 у м. Львові після смерті ОСОБА_7 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його позову про усунення від права на спадкування ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_7, оскільки відповідач не утримував та не допомагав спадкодавцю, який потребував допомоги та постійного догляду. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник відповідача вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 04 листопада 2010 року помер спадкодавець ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про його смерть, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 04.11.2010р. за № 5598р.

Відповідно до заповіту від 26 квітня 1996р., посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_10, ОСОБА_7 зробив розпорядження, згідно якого належну йому на праві власності частину квартири № 11-б в будинку № 16 на вул. Огієнка у м. Львові заповів своєму онуку ОСОБА_2 (а.с. 8 т.1).

Згідно заповіту від 11 липня 2008р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_7 зробив розпорядження, згідно якого належну йому на праві власності частину квартири № 11-б в будинку № 16 на вул. Огієнка у м. Львові заповів своїй доньці ОСОБА_5 та скасував раніше складений ним 26 квітня 19996р. заповіт (а.с. 59-60 т.1).

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 жовтня 2013р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2014р., у справі № 461/2-1950/11 визнано недійсним заповіт ОСОБА_7 від 11 липня 2008р. в користь ОСОБА_5 і вказані судові рішення в частині визнання заповіту недійсним залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014р. (а.с. 247-248 т.2).

Відповідно до частини 4 статті 1254 ЦК України якщо новий заповіт складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Заповіт ОСОБА_7 від 11 липня 2008р. був визнаний недійсним з інших підстав, повязаних із процедурою його посвідчення.

Таким чином заповіт ОСОБА_7 від 26 квітня 1996р. в користь ОСОБА_2 втратив свою чинність і спадкування після смерті ОСОБА_7 здійснюється по закону.

Матеріалами справи підтверджується, що до спадкоємців першої черги належать донька померлого ОСОБА_5 та син ОСОБА_4, а позивач у справі онук ОСОБА_2 належить до спадкоємців пятої черги.

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував ОСОБА_7 допомоги від ОСОБА_4З за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Судом першої інстанції встановлено, що спадкодавець ОСОБА_7 помер у віці 96 років і в силу віку та стану здоровя потребував сторонньої допомоги та догляду, який постійно надавала йому його донька ОСОБА_5, яка постійно навідувала батька, приносила та готувала їжу, прибирала в квартирі, прала, а згодом переселилась в квартиру до батька.

Окрім показів свідків-сусідів, які проживали в одному будинку із спадкодавцем, наведене підтверджується довідкою ЛКП «Айсберг» № 2137 від 15 листопада 2010р. про склад сімї та прописку якого підтверджено факт проживання ОСОБА_5 разом з батьком без реєстрації та ведення ними спільного господарства (а.с. 72 т.3).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин.

Судом встановлено, що син спадкодавця ОСОБА_4 постійно проживає в Ізраїлі, проте надавав фінансову допомогу батькові через сестру ОСОБА_5, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями про переказ грошей (а.с. 25 т.3).

З врахуванням наведеного та встановлення факту надання постійної допомоги спадкодавцю його рідною донькою, тобто останній не залишався у безпорадному стані і фактично особистої фізичної участі у догляді від ОСОБА_4 не потребував, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що правові підстави для усунення спадкоємця ОСОБА_4 від спадщини після смерті батька відсутні.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 30 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: Т.А. Гірник

ОСОБА_11