АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Левенця Б.Б.

при секретарі: Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2014 року ПАТ «Старокиївський банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому просило стягнути солідарно з останніх на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 361 727, 57 грн., яка складається з процентів за користування кредитними коштами в розмірі 3 465 379, 98 грн., пені за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 2 857, 24 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 619 045, 01 грн. та штрафу за недотримання умов кредитного договору в розмірі 274 445, 34 грн. посилаючись на те, що позичальник та поручителі не виконали у повному обсязі свої зобов'язання за кредитним договором.

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Старокиївський банк», в якому просила стягнути з останнього на її користь 5 445 448, 80 грн., посилаючись на те, що договір поруки, на підставі якого нею було сплачено зазначені кошти банку не є укладеним, оскільки сторони не досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Банк не направляв їй вимогу про сплату боргу, у порядку передбаченому п. 2.4 договору поруки та не ознайомлював з розміром заборгованості позичальника зі сплати відсотків та неустойки, а тому вважає, що перерахувала банку кошти без достатньої правової підстави.

Справа № 756/16092/14-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/8625/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.05.2015 року позов ПАТ «Старокиївський банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 361 727, 57 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 грн. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Старокиївський банк» в повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що поручителі не можуть відповідати перед кредитором солідарно, оскільки вони уклали самостійні договори поруки. У рішенні не наведено обґрунтування щодо відмови у задоволенні зустрічного позову. Також суд не врахував, що сума основного боргу складала 5 488 906, 73 грн. та 05.06.2014 року поручителі сплатили цю суму. Крім того, підтвердженням того, що договори поруки є не укладеними виступає протокол зборів Правління Кредитора від 02.06.2014 року.

У судовому засіданні представник апелянта, який є також представником ОСОБА_2 - ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ПАТ «Старокиївський банк» Боровський І.В. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.02.2009 року між ПАТ «Старокиївський банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 02/980/К/011, за умовами якого банк надав останньому кредит в розмірі 5 488 906, 73 грн. зі сплатою 14 % річних строком до 25.02.2010 року.

В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору та змінено кінцевий термін погашення заборгованості по 03.06.2014 року.

02.06.2014 року з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 02/980/К/002, за умовами якого остання зобов'язалася солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором.

02.06.2014 року з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 02/980/К/002, за умовами якого останній зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав.

05.06.2014 року була погашена заборгованість по кредиту у розмірі 5 445 448, 80 грн., які сплатила ОСОБА_1 та у розмірі 43 457, 93 грн., які сплатив ОСОБА_2

Станом на 13.11.2014 року заборгованість за кредитним договором перед банком у позичальника становить 4 361 727, 57 грн., з яких: заборгованість по процентам - 3 465 379, 98 грн., пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 2 857, 24 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів - 619 045, 01 грн. та штраф за недотримання умов кредитного договору - 274 445, 34 грн..

Задовольняючи позовні вимоги за основним позовом, суд першої інстанції, виходив з того, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а позичальник та поручителі не виконали взятих зобов`язнь по сплаті відсотків за користування кредитом. Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог суд будь - яких мотивів відмови не навів.

Згідно зі ст. 213 цього ж Кодексу рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У рішенні суду першої інстанції всупереч ст. 215 ЦПК України не наведено будь-яких мотивів відмови у задоволенні зустрічного позову, у резолютивній частині рішення не зазначено складових боргу. Позивач просив стягнути заборгованість солідарно, проте суд не зазначив у якому порядку підлягає стягненню сума боргу та судові витрати. Суд не звернув уваги на те, що кожний з відповідачів уклав окремий договір поруки з позивачем та не врахував, що у такому випадку кожний з поручителів відповідає солідарно з боржником за невиконання умов кредитного договору за правилами ч. 1 ст. 554 ЦК України, проте поручителі не є солідарними відповідачами між собою. За вказаних обставин таке рішення не можна визнати законним та обгрунтованим.

Стягуючи з поручителів заборгованість по процентам за користування кредитом та штрафні санкції суд виходив з того, що за договорами поруки поручителі зобов'язалися відповідати за виконання ОСОБА_3 зобов`язань по кредитному договору в повному обсязі.

Проте, такі висновки зроблені без належного дослідження умов договору поруки.

Так, згідно з п. 1.1 договору поруки від 02.06.2014 року, укладеного між ПАТ «Старокиївський банк» та ОСОБА_1 договір забезпечує виконання ОСОБА_3 зобов`язань перед кредитором за основним боргом, що виникають із кредитного договору № 02/980 К 011 від 26.02.2009 року в сумі 5 445 448,80 грн.

Відповідно до п. 1.3 цього договору сторони встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед кредитором відповідати по зобов`язанням позичальника згідно кредитного договору, що зазначені в п. 1.1 договору.

Згідно з п. 1.1 договору поруки від 02.06.2014 року, укладеного між ПАТ «Старокиївський банк» та ОСОБА_2 договір забезпечує виконання ОСОБА_3 зобов`язань перед кредитором за основним боргом по кредитному договору № 02/980/К/021-2010 від 28.12.2010 року в сумі 1 658 000 грн.; по кредитному договору № 02/980/К/010 від 26.02.2009 року в сумі 16 065,82 грн.; по кредитному договору № 02/980 К 011 від 26.02.2009 року в сумі 43 457,93 грн.

Відповідно до п. 1.3 цього договору сторони встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед кредитором відповідати по зобов`язанням позичальника згідно кредитного договору, що зазначені в п. 1.1 договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 цього ж Кодексу поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином цивільне законодавство передбачає можливість поручителя забезпечувати виконання основного зобов'язання як в повному обсязі, так і частково. Це залежить від волі поручителя, його платоспроможності, оскільки саме він вправі обирати обсяг своєї відповідальності у разі невиконання боржником зобов'язання перед кредитором.

Договорами поруки, укладеними між ПАТ «Старокиївський банк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 забезпечено часткове виконання зобов'язань по кредитному договору № 02/980 К 011 від 26.02.2009 року, а саме ОСОБА_1 зобов'язалася відповідати за виконання позичальником зобов`язань по сплаті основного боргу у розмірі у розмірі 5 445 448,80 грн., а ОСОБА_2 - у розмірі 43 457,93 грн.

Відповідно до виписки з особового рахунку ОСОБА_3 05.06.2014 року ОСОБА_1 погасила заборгованість позичальника по основному боргу у розмірі 5 445 448,80 грн., а ОСОБА_2 - у розмірі 43 457,93 грн. (а.с. 25).

Таким чином поручителі виконали умови договору поруки у повному обсязі.

Не врахувавши зазначені обставини суд дійшов помилкових висновків про те, що поручителі мають нести відповідальність і по іншим зобов`язанням позичальника щодо сплати відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій.

Згідно з п. 2.1 договорів поруки сторони договору визначають, що у випадку невиконання позичальником всіх або окремих взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором за виконання зобов'язань у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих процентів за користування кредитом та неустойки (пені та штрафів), відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3.3 договорів поруки поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором за виконання зобов`язань у тому ж обсязі, що позичальник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих процентів за користування кредитом та неустойки (пені та штрафів), відшкодування збитків.

Разом з тим, обсяг відповідальності поручителів визначено у розділі 1 договорів поруки «Предмет договору», де вказано про те, що поручителі несуть відповідальність лише щодо основного боргу у розмірі, що визначено у п. 1.1 договорів. Ці зобов`язання поручителями виконані.

Суд не звернув уваги на те, що договори поруки були укладені за один день до закінчення строку дії кредитного договору та банк не визначав на час укладення договорів поруки розмір процентів за користування кредитом, пені та штрафів та не доводив розмір такої заборгованості по похідних зобов`язаннях до поручителів.

А враховуючи, що кожний з поручителів зобов`язався відповідати лише за певну частину основного боргу, то відповідно і розмір процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, у випадку взяття на себе такої відповідальності поручителями, мав би розрахуватися від обсягу невиконання основного боргу, оскільки поручителі не давали спільну поруку та не є солідарними відповідачами між собою.

Крім того, суд не надав будь - якої оцінки протоколу № 6 зборів правління ПАТ «Старокиївський банк» від 02.06.2014 року, з якого вбачається, що на зборах розглядалося питання щодо шести кредитних договорів, укладених з ОСОБА_3 , вирішено питання про прийняття у забезпечення за вказаними договорами поруку, визначено трьох осіб як поручителів, включаючи відповідачів за основним позовом, а також визначено конкретні суми (межі) відповідальності кожного з поручителів за кожним окремим кредитним договором. У п. 3.2 цього протоколу зазначено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_3 в строк до 05.06.2014 року не пізніше 05.06.2014 року здійснити списання сум з рахунків поручителів та вказано ОСОБА_1 5 445 448,80 грн., ОСОБА_2 - 43 457,93 грн. по кредитному договору № 02/980 К 011 від 26.02.2009 року.

Оцінюючи всі зібрані у справі докази у їх сукупності колегія суддів приходить до висновку, що поручителі не брали на себе зобов`язання відповідати перед кредитором за невиконання будь - яких інших зобов`язань, окрім тих, які є предметом договорів поруки. Порукою забезпечено лише часткове виконання зобов`язання позичальника щодо основного боргу та таке зобов`язання поручителями виконане у повному обсязі.

Відтак висновки суду першої інстанції про те, що вимоги ПАТ «Старокиївський банк» щодо стягнення з поручителів солідарно заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафних санкцій є законними та обґрунтованими не відповідають встановленим обставинам справи та норма матеріального права, а тому є хибними.

Колегія суддів також вважає, що не підлягають задоволенню і зустрічні позовні вимоги виходячи з наступного.

Позивач за зустрічним позовом просить стягнути сплачені нею кошти у розмірі 5 445 448,80 грн., як набуті ПАТ «Старокиївський банк» без достатньої правової підстави, вважаючи договір поруки неукладеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуттяабо збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкодау вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобтовiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченоюзаконом, іншимиправовими актами чи правочином.

Разом з тим, договір поруки, укладений між ПАТ «Старокиївський банк» та ОСОБА_1 є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отриманнягрошей) ПАТ «Старокиївський банк».

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідоктих чи інших юридичних фактів, правомірнихдій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч.1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних(договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанніпідлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язаннямайна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язанняне є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнананедійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України № 6-88цс13 від 02.10.2013 року.

Доводи позивача за зустрічним позовом про те, що договір поруки не є укладеним суперечать самому договору поруки, який укладено у письмовій формі та підписано сторонами, та положенням ст.ст. 626 - 628 ЦК України. Та обставина, що у договорі поруки у розділі 2 «Права та обов`язки сторін» та у розділі 3 «Відповідальність сторін і вирішення спорів» вказано про солідарну відповідальність поручителя щодо нарахованих процентів за користування кредитом та неустойки (пені та штрафів), відшкодування збитків, що не відноситься до предмету договору поруки не свідчить про те, що такий договір є неукладеним. Правовий аналіз зазначеним положенням договору поруки надано вище при розгляді питання щодо позовних вимог ПАТ «Старокиївський банк» до поручителів.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні основних та зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді