Номер провадження: 22-ц/785/4486/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Кравець Ю.І.,

суддів Таваркіладзе О.М., Оверіної О.В.,

при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» в особі Відділення №20 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення депозиту в сумі 2 000,00 доларів США, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на ухвалу судді Южного міського суду Одеської області від 12.03.2015 року,-

встановила :

В березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Южного міського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Відділення №20 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення депозиту в сумі 2 000,00 доларів США.

12.03.2015 року ухвалою судді Южного міського суду Одеської області відкрито провадження по вказаній справі.

З цією ухвалою не погодився відповідач, подав апеляційну скаргу в якій з посиланням на порушення правил підсудності при відкритті провадження, просив ухвалу судді скасувати, питання про відкриття провадження передати на новий розгляд. При цьому посилався на те, що спір за позовною заявою не є спором про захист прав споживачів, а фактично є спором, який виник з виконання договорів банківського вкладу (депозиту), який підлягає розгляду за загальними правилами підсудності цивільних справ, визначеними ст. 109 ЦПК України. Також апелянт зазначив, що оскільки правовідносини між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виникли з діяльності відділення №9 Філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» визначення підсудності розгляду справи можливе, згідно ч.7 ст. 110 ЦПК України, за місцем знаходження Філії «Одеське регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (м. Одеса, Приморський р-н., Лідерсофський бульвар, 3-Б), що є територіальною юрисдикцією Приморського районного суду м. Одеса, або в Шевченківському районному суді м. Києва.

Сторони в судове засідання не зявились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 т. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення з відповідача грошових коштів, які перебувають на депозитному рахунку.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження по справі, суддя першої інстанції посилався на те, що позов відповідає вимогам ст.ст. 119 ЦПК України, підстав для відмови у прийнятті позовної заяви, передбачених ст.121 ЦПК України не встановлено, справа підсудна Южному міському суду Одеської області.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судді, так як він ґрунтується на нормах процесуального права.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач ОСОБА_3 зазначив зареєстроване своє місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1, що входить до територіальної юрисдикції Южного міського суду Одеської області, а також посилалася на Закон України «Про захист прав споживачів».

Посилання апелянта на те, що правовідносини сторін не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.3 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до банківських послуг належить залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до п. 22 ст.1 Закон України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

У відповідності до п.п. З, 18 ч. 1 ст.1 зазначеного Закону виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари, або пропонує їх до реалізації.

Тобто закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої «слабкої сторони», як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що указаним Законом регулюються відносини, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо.

Позивачем заявлено позов про виконання договору про банківський вклад, тобто з приводу надання відповідачем фінансових послуг, тому, крім спеціального законодавства, правовідносини сторін регулюються також і Законом України «Про захист прав споживачів».

Так, в Аналізі судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009-2012 рр.) від 01.02.2013 року Верховний Суд України зазначив, що сам характер фінансово-кредитних відносин, стороною в якій є фізична особа, а також використані у Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» терміни споживчий кредит, фінансова установа, фінансова послуга дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають, у тому числі, з договорів банківського вкладу підпадають під дію Закону України « Про захист прав споживачів».

Зокрема, згідно з преамбулою Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст.1 зазначеного Закону, фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

У ч. 1ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансовими послугами вважаються, зокрема: залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення.

Як роз'яснено в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» №5 від 12 квітня 1996 року, судам слід мати на увазі, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, відповідно до ч. 2 ст.1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

Частина 1ст.633 ЦК України дає визначення поняттю публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно з ч. 2 ст.633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки.

Тобто, виходячи з наведеного, відносини, які склалися з договору банківського вкладу підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», а тому позивач відповідно до п. 5 ст.110 ЦПК України має право вибору на подачу позову за місцем свого проживання.

Доводи апелянта про те, що даний позов необхідно пред'являти за місцезнаходженням філії відповідача відповідно до з ч.7 ст. 110 ЦПК України суперечать положенням п. 5 ст.110 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала судді про відкриття провадження у справі постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 303, 307, 312, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та кредит» - відхилити.

Ухвалу судді Южного міського суду Одеської області від 12.03.2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.М.Таваркіладзе

ОСОБА_4