Справа № 202/3920/14-ц
Провадження № 2/202/2513/2015
11 грудня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.
при секретарі Журавльов А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4 до виконкому Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, КВЖРЕП Індустріального району, треті особи: Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, Головне Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товарна біржа «Біржа нерухомості Центральна», ОСОБА_7 про визнання права користування житловим приміщенням та фактом обміну та зобовязання реєстрації у житловому приміщенні ,
Позивачі у березні 2014 року звернулися із позовною заявою до відповідачів про визнання права користування житловим приміщенням та фактом обміну та зобовязання реєстрації у житловому приміщенні, яку уточнили у жовтні 2015 року. У позовній заяві та в уточненому позові позивачі посилаються на те, що вони постійно проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є комунальною власністю територіальної громади Індустріального району в м. Дніпропетровську. До 1998 року наймачами вищезазначеної квартири була ОСОБА_8 ОСОБА_7 та ОСОБА_8. 15.12.1998 року ОСОБА_9 уклала договір з товарною біржею Біржа нерухомості «Центральна» в особі біржових брокерів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про підготовку документів, необхідних для укладання договору купівлі-продажу., за яким колишні мешканці квартири повинні були виселитися до 28.12.1997 року та знятися з реєстраційного обліку. Позивачі в свою чергу надали колишнім мешканцям грошові кошти для придбання окремих житлових приміщень. Однак колишні мешканці квартири до теперішнього часу не знялися з реєстраційного обліку. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2012 року позивачам було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання права користування спірною квартирою № 31 в будинку № 97 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську з підстав незаконності вселення у дане приміщення. Позивачі вважають, що у них є право звернутися до суду з інших підстав, які були фактично встановлені судом апеляційної інстанції в ухвалі від 23.05.2007 року. Даною ухвалою було встановлено, що фактично між сторонами було укладено договір міни і сімя ОСОБА_9 вселилася у спірну квартиру, виконавши всі фінансові домовленості договору міни. Позивачі протягом 16 років фактично виконують функції наймача та членів сімї наймача В даній квартирі народився неповнолітній ОСОБА_3 Нікіта, ІНФОРМАЦІЯ_2. Просили визнати за ними право користування житловим приміщенням квартирою № 31 в будинку № 97 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську на підставі фактично укладеного договору обміну, зобовязати КВ ЖРЕП Індустріального району балансоутримувача укласти окремий договір найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1, зобовязати Головне управління Державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області зареєструвати позивачів ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_2 на підставі фактично укладеного договору міни.
Ухвалою у від 04.11.2015 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено ОСОБА_7
Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Представник позивачки ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлені згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України. Зі згоди представника позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради у судове засідання не зявився. В матеріалах справи є лист третьої особи з проханням слухати справу без участі їх представника.
Представник третьої особи Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не зявився.
Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не зявилася.
Третя особа ОСОБА_6 у судове засідання не зявилася.
Представник третьої особи Товарної біржи «Біржа нерухомості Центральна» у судове засідання не зявився.
Третя особа ОСОБА_7 у судове засідання не зявилася.
Суд, вислухавши пояснення представників позивачів, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить до державної власності та знаходиться на балансі КВЖРЕП Індустріального району м. Дніпропетровська ОСОБА_8 отримав ордер № 012532 від 05.05.1993 року на зайняття квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_10 мала право користуватися спірною квартирою як член сімї наймача. Сімя позивачів вселилася у спірну квартиру у 1998 році. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2011 року було встановлено, що позивачі є тимчасовими мешканцями та усунуто перешкоди ОСОБА_10 у користуванні трикімнатною квартирою № 31 в будинку № 97 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську, шляхом виселення з неї ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_4 без надання їм іншого житлового приміщення. Дане рішення суду було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.05.2013 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.12.2013 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2011 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.05.2013 року залишено без змін.
Суд не може прийняти як підставу звернення до суду з даними позовними вимогами ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.05.2007 року, оскільки даною ухвалою не встановлено факт укладання договору міни, а лише зазначено, що із позовної заяви ОСОБА_10 та ОСОБА_8 від 04.11.2002 року вбачається, що фактично між сторонами був укладений договір міни.
За змістом договору міни (бартеру), визначеного у ст. 715 ЦК України, кожна із сторін передає іншій стороні у власність один товар в обмін на інший, при цьому кожна із сторін є одночасно і продавцем і покупцем, оскільки за договором міни застосовуються правила договору купівлі-продажу.
Як випливає зі ст. 715 ЦК України договір міни житла є двостороннім, де кожна із сторін, що бере участь у міні житла, вважається продавцем того майна, яке вона міняє, і покупцем того майна, яке вона отримує. Отримання житла в одному випадку та грошей в іншому становить правову мету для відчужувача.
За змістом Цивільного кодексу України договір міни житла є оплатним. Хоча обмінюване жиле приміщення може бути нерівноцінним, у випадку розходження в оцінці майна, що обмінюється, сторона, що надала майно за нижчою ціною, сплачує різницю до моменту державної реєстрації, тобто до моменту переходу права власності. За змістом цивільного законодавства житло можна обміняти на інше житло або на інші рухомі та нерухомі речі, товар, а також роботи (послуги), які не мають матеріальної форми.
Відповідні норми Житлового кодексу УРСР та правил обміну жилих приміщень в Український PCP[105] мають обовязкову силу при обміні для наймачів державного та колективного житлового фонду.
Відмінність договору міни житла від обміну жилими приміщеннями полягає в тому, що сторонами даної угоди виступають тільки власники жилих приміщень, а предметом угоди є житло, що належить їм на праві власності
Право на обмін жилих приміщень відповідно до норм цивільного права, що виникають між учасниками обміну, є елементом зобовязальних правовідносин. Взаємні права і обовязки виникають з цивільно-правової угоди та спрямовані на взаємне припинення і виникнення правовідносин у власників жилих приміщень, які беруть участь у міні. При обміні наймачі реалізують субєктивні права та розпорядження жилими приміщеннями в межах, встановлених статтями 79-89 Житлового кодексу УРСР та постановою Ради Міністрів УРСР від 31 січня 1986 р. № 31, що затверджує Правила обміну жилих приміщень в Українській PCP. По завершенні обміну вони отримують правопосвідчуючий документ ордер, який дійсний протягом 30 днів.
За наймачем житла у будинках державного та комунального житлового фонду загального призначення закріплено право за письмовою згодою членів сімї, що проживають разом із ним, включаючи тимчасово відсутніх, провести обмін житла, яке вони займають, з іншим наймачем житла у фонді загального призначення, або з власником приватного житла за письмовою згодою наймодавця.
Обмін житла допускається за наявності письмової згоди власника житла. Таке право закріплене ст. 25 Закону України «Про житловий, фонд соціального призначення». Орендар житла у фонді соціального призначення має право за письмовою згодою повнолітніх членів сімї, включаючи тимчасово відсутніх, провести обмін житла, яке вони займають, з іншим орендарем житла фонду соціального призначення за згодою власника цього житла. Обмін між житловими фондами різних форм власності, між власниками приватного житла з наймачами, орендарями житла у житловому фонді загального призначення не допускається,
У судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_2 є комунальною власністю. ОСОБА_10 не мала права відчужувати, обмінювати дану квартиру, оскільки мала тільки право користування квартирою. Факт отримання ОСОБА_12 грошей для оплати комунальних платежів по квартирі АДРЕСА_2, зобовязання ОСОБА_5 повернути ОСОБА_10 кошти за малосімейку, що підтверджуються її розписками, договір ОСОБА_12 з Біржею нерухомості «Центральна» про відшкодування матеріальної шкоди не підтверджують укладання між позивачами та будь-якими іншими особами договору обміну спірної квартири.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2011 року про виселення позивачів із спірної квартири набрало законної сили, на теперішній час воно перебуває на виконанні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що між ОСОБА_10, ОСОБА_8 та сімєю ОСОБА_4 не було укладено договору обміну житла, позивачі проживають у спірній квартирі без достатніх правових підстав, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачами, не стягується з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 65, 79 ЖК України, ст. ст. 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Постановою Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» від 12 квітня 1985 року №5 ( з наступними змінами), ст. ст. 11, 15 , 31, 60,88, 212-215, 224 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачами в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя С.Г. Зосименко