У х в а л а

іменем україни

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз», треті особи: начальник Крюківського управління по газопостачанню та газифікації публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» Глобенко Петро Іванович, начальник Крюківського управління по газопостачанню та газифікації публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» Жоголко Андрій Олександрович, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» (далі - ПАТ «Чернігівгаз») про стягнення компенсації за невикористану частину відпустки, безпідставно утриманих коштів та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позов обґрунтовано тим, що при звільненні з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України з 23 жовтня 2013 року ОСОБА_6 безпідставно не було нараховано та виплачено 184,70 грн. компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки, а також безпідставно утримано та не виплачено 550 грн. премії. Після проведеної Територіальною державною інспекцією з питань праці Чернігівської області перевірки та часткового підтвердження факту невірного нарахування компенсації за дні невикористаної відпустки, 24 червня 2014 року відповідачем донараховано ОСОБА_6 151,34 грн., які були перерахована на його банківський рахунок. Уточнивши в процесі розгляду справи позовні вимоги, позивач просив стягнути з ПАТ «Чернігівгаз» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 жовтня 2013 року по 23 червня 2014 року.

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 27 серпня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Чернігівгаз» на користь ОСОБА_6 середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку при звільненні - 17432,14 грн. У частині вимог про стягнення 184,70 грн. компенсації за невикористану відпустку та 550 грн. премії прийнято відмову від позову. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 27 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню за час затримки розрахунку при звільненні змінено та стягнуто з ПАТ «Чернігівгаз» на користь ОСОБА_6 3000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В іншій частині рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 27 серпня 2014 року залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга заявника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції виходив з того, що підприємство в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не в повному обсязі нараховувало та виплачувало заробітну плату позивачу при звільненні. Тому, з врахуванням істотності суми недонарахованої заробітної плати у порівняні із сумою нарахованого судом середнього заробітку та із врахуванням тієї обставини, що між сторонами існував спір щодо невиплаченої суми при звільненні, підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 3000 грн.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанцій погодитися не можна.

Установлено, що ОСОБА_6 перебував у трудових правовідносинах з відповідачем з 14 серпня 1982 року по 23 жовтня 2013 року, звільнений за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування Територіальної державної інспекції з питань праці Чернігівської області від 06 червня 2014 року № 25-01-005/0603 встановлено, що при звільненні ОСОБА_6 не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за невикористані 2 дні щорічної відпустки, а також безпідставно не нараховано 550 грн. премії (а.с. 74).

Судами встановлено та сторонами у справі не заперечується, що з вини роботодавця працівнику не виплачений повний розрахунок при звільненні.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог припису Територіальної державної інспекції з питань праці Чернігівської області від 06 червня 2014 року, 151,34 грн. компенсації за 2 дні невикористаної відпустки ПАТ «Чернігівгаз» виплатило ОСОБА_6 лише 24 червня 2014 року.

Судами також встановлено, що тарифна ставка за годину роботи позивача становить 13,43 грн (а.с. 150, 154).

Судами встановлено, що затримка розрахунку після звільнення позивача з 24 жовтня 2013 року по 23 червня 2014 року становить 1298 годин. Тому загальна сума середнього заробітку буде становити: 13,43 грн. х 1298 годин = 17432,14 грн.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на корить працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Невиконання роботодавцем вимог ст. 116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст. 117 зазначеного Кодексу й моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню за час затримки розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції не врахував належним чином вимоги вказаних правових норм та не надав відповідної правової оцінки наявним доказам в матеріалах справи, в зв'язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність спору між сторонами щодо розміру невиплаченої заробітної плати при звільненні.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що затримка у виплаті заробітної плати позивачу при його звільненні мала місце і розмір невиплаченої заробітної плати не оспорюється сторонами, тому з урахуванням приписів статей 116, 117 КЗпП України відповідач повинен виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вирішуючи спір, місцевий суд правомірно врахував правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 03 липня 2014 року у справі № 6-60цс13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і матеріалам справи, тому підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 27 листопада 2014 року скасувати, рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 27 серпня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська