Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1887/15 Головуючий у 1-й інстанції: Мавроді Р.Ф.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Осоцького І.І.
суддів:Панкеєва О.В.
Кухаря С.В.
при секретаріБуримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 01 травня 1999 року його було прийнято гірником очисного забою 5 розряду, підземним з повним робочим днем на шахті "Новодонецька". 20 січня 2001 року при виконанні трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав травму голови. У зв'язку з цим було складено акт про нещасний випадок на виробництві №4 від 23.02.2001р. за формою Н-1.

31.05.2001 р. він вперше пройшов огляд МСЕК та отримав 25% втрати працездатності з переоглядом у 2002 р. Повторно пройшов огляд МСЕК 12.06.2002 р., яким йому залишили 25% втрати працездатності з переоглядом у 2005 р. Згідно довідки МСЕК від 19.07.2005 р. він знову пройшов огляд, де йому також було встановлено 25% втрати працездатності з переоглядом у 2007 році. У зв'язку зі скрутним матеріальним положенням, він не пройшов огляд МСЕК, але 02.12.2014 р. він поновив втрату працездатності 25%, що підтверджується довідкою МСЕК, яка міститься у матеріалах справи.

ОСОБА_5 вважає, що через черепно-мозгову травму, яку він отримав на виробництві, йому спричинена як матеріальна, так і моральна шкода. З моменту травми і до теперішнього часу порушена його нормальна життєдіяльність. Він відчуває моральні страждання у зв'язку з тим, що позбавлений можливості реалізувати свої звички і бажання у зв'язку з неможливістю подальшого активного суспільного життя, а також від інших негативних наслідків.

Погіршився стан його здоров'я, що призвело до моральних та психічних переживань, він став неповноцінною людиною. Позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов'язки по дому, оскільки у нього постійно болить голова, що викликає дратівливість. Він постійно змушений вживати ліки від головної болі та заспокійливі. У 2004 році він звільнився з роботи і не працює по цей день, так як головні болі змушують його постійно звертатися до лікарів. Все це викликає в нього негативні емоції й переживання, порушує його нормальні життєві зв'язки і витребує від нього докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

До теперішнього часу він так і не зміг ні фізично, ні морально пристосуватися до такого життя. Шкоду, яка була заподіяна його здоров'ю, він вважає непоправною, оскільки пошкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як ггрнші на охорону здоров'я, на безпечну працю. Так як страховий випадок стався з ним у травні 2001 року, тобто коли первинно встановлено втрату працездатності у зв'язку з травмою, він вважає що саме з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві й професійних захворювань України в м. Добропілля на користь ОСОБА_5, у відшкодування морального збитку, внаслідок нещасного випадку на виробництві суму в розмірі 10000 гривень. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що внаслідок отриманої травми на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях й душевних переживаннях.

Такі висновки суду є вірними.

Так, норми ст. ст. 1, 15, 21, 28, 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" передбачали на час виникнення спірних правовідносин обов'язок Фонду відшкодувати моральну шкоду в разі настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у цьому Законі, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Судом встановлено, що 01 травня 1999 року ОСОБА_5 його було прийнято гірником очисного забою 5 розряду, підземним з повним робочим днем на шахті "Новодонецька".

20 січня 2001 року при виконанні трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав травму голови.

У зв'язку з цим було складено акт про нещасний випадок на виробництві №4 від 23.02.2001 р. за формою Н-1.

31.05.2001 р. він вперше пройшов огляд МСЕК та отримав 25% втрати працездатності.

Отже на час виникнення у ОСОБА_5 права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України порядок відшкодування такої шкоди регулювався Законом України від 23 вересня 1999 року "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності".

За змістом ст.ст. 21, 28, 34, 40 вказаного Закону в разі настання страхового випадку за наявності факту заподіяння потерпілому моральної шкоди Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язаний в установленому законодавством порядку провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду.

Така моральна (немайнова) шкода відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку.

Право на отримання страхової виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Таким чином установивши, що стійку втрату професійної працездатності позивачу первинно встановлено в травні 2001 року, суд попередньої інстанцій дійшов вірного висновку про те, що саме відповідач повинен відшкодовувати моральну шкоду, оскільки згідно зі ст. ст. 21, 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" відшкодувати заподіяний громадянам збиток від нещасних випадків, включаючи й моральну шкоду було покладено на Фонд.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення.

За таких обставин, виходячи із засад розумності, поміркованості й справедливості, ураховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач у зв'язку з отриманою травмою на виробництві та з втратою працездатності, розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу унаслідок нещасного випадку на виробництві, судом визначено правильно.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, виходячи з наведеного, не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегією судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: