Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/1491/15-ц Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 2 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом. В обгрунтування вимог зазначав, що в період шлюбу з відповідачкою ним, за свої особисті кошти, було придбано автомобіль марки «AUDI 80» д.н.з. НОМЕР_2, вартість якого складала 25 520,00 грн., що на той час по еквіваленту становило 5 000 дол. США., які ним були отримані внаслідок передачі іншій особі у розпорядження автомобіля марки «МAZDA 626» д.н.з. НОМЕР_1, належного йому на праві власності ще до укладення шлюбу з відповідачкою. А тому просив визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль марки «AUDI А80» д.н.з. НОМЕР_2, стягнути з відповідачки судові витрати.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове - про задоволення його позовних вимог. Зазначає, що рішення було прийняте без урахування показань свідків та наданих письмових доказів, які підтвердили, що вказаний автомобіль не може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був придбаний за його особисті кошти. Вказує, що судом не було надано належної оцінки його доводам про те, що відповідачка жодним чином не підтвердила факт спільних заощаджень або доходів, з яких як вона зробила припущення, що у період шлюбу з ним було придбано спірний автомобіль.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до положень ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини та чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею,ним за час шлюбу,але за кошти,які належали їй, йому особисто.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.06.2002 року по 09.02.2011 року /а.с.7,11/.

Сторонами не заперечується, що до укладення шлюбу ОСОБА_1 за свої особисті кошти у 1995 році придбав легковий автомобіль марки МAZDA 626, 1987 року випуску, який зареєстрував на своє ім"я. В подальшому автомобіль було перереєстровано у 2005 році.

Довіреністю від 23.06.2007 року, посвідченою приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюхою О.В., ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 керувати та розпоряджатися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3, виданим Житомирським ОРЕВ УДАІ 06.01.2005 року, легковим автомобілем марки МAZDA 626, 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований в Житомирському ОРЕВ УДАІ з 06.01.2005 року/а.с.12/. Довіреність видана без встановлення строку дії.

Позивач та його представник посилаються на те, що фактично автомобіль МAZDA 626 23.06.2007 року ОСОБА_1 було продано за 25 500грн. (5 000дол. США) гр. ОСОБА_4 шляхом видачі генеральної довіреності та 04.07.2007 року за виручені особисті кошти позивача придбано спірний автомобіль марки AUDI 80 2.3 Е кузов НОМЕР_4 д.н.з. НОМЕР_2 у гр. ОСОБА_6

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання автомобіля AUDI 80 2.3 Е особистою приватною власністю позивача, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що видача довіреності позивачем на керування та розпорядження автомобілем МAZDA 626 не є підставою переходу права власності від позивача до третіх осіб, оскільки не надано доказів вчинення позивачем правочинів у встановленому законом порядку, а показаннями свідка вказані обставини не можуть бути підтверджені.

Так, відповідно до положень статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 665 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998року встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації) , зняття з обліку транспортних засобів, яка передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, визначений цими Правилами, і які є обов"язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх.

З огляду на наведене видача довіреності на керування та розпорядження транспортним засобом не є доказом відчуження автомобіля, оскільки право власності у цьому випадку не переходить до осіб, на ім"я яких видано довіреність.

Відтак, вище зазначена довіреність від 23.06.2007 року не є належним та допустимим доказом відчуження позивачем автомобіля та отримання коштів. До того ж сума у 25 500грн. не підтверджена письмовими доказами, а рішення суду у таких правовідносинах не може ґрунтуватись на свідченнях свідків (ст.218 ЦК). А тому доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_4, є безпідставними.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в судовому засіданні позивачем не було надано належних та допустимих доказів придбання ним автомобіля AUDI 80 2.3 Е кузов НОМЕР_4 д.н.з. НОМЕР_2 за кошти, які належали йому особисто.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачка не підтвердила факт спільних заощаджень або доходів, вкладених для придбання спірного автомобіля, є необґрунтованими, оскільки майно, набуте за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності /ст.60 СК України/. До того ж відповідачка в період придбання спірного автомобіля, а саме з 04.01.2005 року по 05.11.2007 року працювала бухгалтером-касиром у ПАТ „ІДС Аква Сервіс" та отримувала заробітну плату, що підтверджується довідкою товариства та відомостями Пенсійного фонду України.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді