АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8017/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Саадулаєв А.І.
Доповідач: Кравець В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець В.А.,

Суддів - Ратнікової В.М., Шиманського В.Й.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет застави,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 рокупредставник позивача звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет застави за Договором застави транспортного засобу від 19.06.2008 року, укладеним між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3, а саме: автомобіль марки Nissan, модель Almera 1.6, рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_1 колір зелений, шасі № НОМЕР_2 для задоволення вимог ПАТ «Родовід Банк» за кредитним договором № 77.1/АА- 01074.08.2 від 19.06.2008 року в сумі 310 594,59 грн. яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 69 948,34 грн.; суми простроченої заборгованості за кредитом - 29 598,96 грн.; суми поточної заборгованості за процентами по кредиту - 460,72 грн.; суми поточної та простроченої заборгованості за платою по кредиту - 9252,44 грн.; загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості -199 561,64 грн.; загальної суми 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 1024,93 грн. ; суми інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом - 98,05 грн., визначити спосіб реалізації предмета застави - автомобіля марки Nissan шляхом проведення прилюдних торгів, встановити початкову ціну продажу предмета застави - автомобіля марки Nissan на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що оскільки відповідачі вступили у спадщину після смерті батька ОСОБА_3, то відповідно до ст. 1218 ЦК України разом з правами спадкодавця успадкували і його обов'язки як боржника за договором кредиту та договором застави.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року в задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ПАТ «Родовід Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що відповідно до п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 1,27 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України позов має бути задоволений, оскільки у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Родовід Банк» скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідачі проти апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду у справі залишити без зміни.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації проти апеляційної скарги заперечувала та просила рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позов пред'явлено до відповідачів 18.12.2014 року, тобто поза межами установленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку.

Висновок суду відповідає обставинам справи та грунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що 29.06.2008 між ВАТ «Родовід Банк», який змінив своє найменування на ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №77.1/АК-01074.08.2, відповідно до умов якого позивач відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 20420,00 доларів, строком по 19.06.2015 включно.

В забезпечення виконання зобов'язань за Договором було укладено Договір застави транспортного засобу №77.1/АК-01074.08.2-3 від 19.06.2008 року, відповідно до п. 1 якого Заставодавцем було передано позивачу автомобіль марки Nissan, модель Almera 1.6, рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

26.12.2012 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину в спадщині, яка складається з Автомобіля марки Nissan, модель Almera 1.6, рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Звертаючись до суду із позовом, банк ставив питання про звернення стягнення на предмет застави, оскільки умови кредитного договору не виконувалися та утворилася заборгованість.

Проте, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог з огляду на таке.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини першої, другої статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Частиною третьою статті 23 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, за змістом статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Проте якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені у статтях 12, 33 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до цих норм такими підставами є порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10.01.2014 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання правочинів припиненими - відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, щодо якої відповідними рішеннями встановлено певні обставини, незалежно від того, чи брала вона участь у справі.

Вказаним рішенням встановлено, що 13.12.2012 в газеті «Голос України» №237 було здійснено публікацію оголошення про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_3

29.01.2013 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. направив на адресу ПАТ «Родовід Банк» повідомлення про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом від 26.12.2013 №4232 та №4228 по Ѕ автомобіля марки Nissan, модель Almera 1.6, рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Таким чином, ПАТ «РОДОВІД БАНК» мав пред'явити вимоги до відповідачів протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, а саме з 13.12.2012 року по 13.06.2013 року.

Разом з тим, з письмовими вимогами ПАТ «Родовід Банк» звернувся до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 лише 29.05.2014 (а.с. 16-17), тобто з пропущеним строком для пред'явлення вимог.

Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, такі претензії в розумінні ст. 57 ЦПК України є неналежними, оскільки є невідомим коли саме вони направлялись відповідачам та отримувались останніми.

Таким чином, належним пред'явленням вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є день звернення позивача до суду, тобто - 18.12.2014 року (а.с.23).

Отже, апеляційна інстанція погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про те, що кредитор пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-33цс15 від 08 квітня 2015 року.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Судді