У х в а л а

іменем україни

27 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дьоміної О.О.,Коротуна В.М.,Маляренка А.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: - орган опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Головне управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання незаконним набуття права власності та визнання права власності на квартиру, за касаційною скаргою ОСОБА_9, поданої в інтересах ОСОБА_4, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, з урахуванням зміни позовних вимог у листопаді 2013 року, просив визнати недійсним договір фінансування будівництва житла за програмою 60x40 від 06 серпня 2007 року № 259/А, визнати частково недійсним та скасувати наказ Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрайції від 28 січня 2009 року № 112-С/КІ в частині передачі ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5, неповнолітньому ОСОБА_6 у власність квартири АДРЕСА_1, визнати недійсним свідоцтво про право власності від 27 липня 2009 року, визнати за ОСОБА_4 право власності на всю квартиру АДРЕСА_1, визнати незаконним набуття кожним з відповідачів права власності на 1/5 частини вказаної квартири, припинити право власності відповідачів на їхні частки в спірній квартирі.

На обґрунтування позову вказав, що у період з травня 2006 року по жовтень 2011 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, родина мала незадовільні умови проживання, проживала у приватному будинку в смт Гребінки Київської області. У лютому 2007 року позивача було включено до списку першочергового квартирного обліку в Районній державній адміністрації Оболонського району м. Києва, як співробітника органів внутрішніх справ. Йому запропонували придбати житло за програмою фінансування будівництва за кошти міського бюджету та кошти населення 50x50, однак ні позивач, ні його дружина не мали власних коштів для купівлі житла. У зв'язку з чим ОСОБА_4 звернувся до своїх батьків з проханням надати грошові кошти у борг з метою оплати частини вартості квартири, батьки позивача погодилися надати гроші у борг за умови, що придбана квартири належить виключно на праві власності позивачу. Про намір придбати житло колишня дружина позивача розповіла своїм батькам ОСОБА_8, ОСОБА_7 які, у свою чергу, перебували на квартирному обліку з травня 1987 року та не вбачали перспектив отримання безкоштовного власного житла. За таких обставин, відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_7 запропонували позивачу та своїй дочці ОСОБА_5 приєднати їх чергу до черги ОСОБА_4 з метою отримання житла більшої площі, та запевнили позивача, що після отримання правовстановлюючих документів на квартиру вони відразу переоформлять свої частки на ім'я позивача.

У серпні 2007 року між Головним управлінням житлового забезпечення КМДА та ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договір про фінансування будівництва житла за програмою 60x40, предметом якого стало придбання у приватну власність спірної квартири. Позивачем за рахунок грошових коштів, отриманих у борг від батьків та його родичів, було сплачено вартість об'єкту фінансування у загальній сумі 182 105 грн, що склало 60% вартості квартири. На час укладення договору ОСОБА_8, ОСОБА_7 запевнили позивача, що не мають наміру проживати у спірній квартирі, склали відповідні розписки, з текстом яких позивач відразу не ознайомився.

Перед вчиненням правочину з укладення договору фінансування будівництва житла між ним та відповідачами існувала домовленість, що ОСОБА_4 сплачує вартість квартири (60%), після отримання свідоцтва про право власності на квартиру ОСОБА_7 та ОСОБА_8 передають в особисту приватну власність ОСОБА_4 свої частки у спірній квартирі. Між тим, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 склали розписки, в яких заповіли свої частки ОСОБА_5 Відповідачі перед вчиненням оспорюваного правочину ввели позивача в оману, оскільки не збиралися переоформляти свої частки на ім'я позивача, і якщо б позивачу перед укладенням договору було відомо, що в кінцевому результаті він отримає у власність лише 1/5 частини квартири, він би не укладав договір фінансування будівництва житла. Отже, позивач вважає, що під час укладення договору діяв під впливом помилки та обману з боку відповідачів.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_9, поданої в інтересах ОСОБА_4, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки спірна квартира придбана позивачем та відповідачами у приватну власність в рівних частках.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9, поданої в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

О.О. Дьоміна В.М. Коротун А.В. Маляренко