АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/2030/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Соколов О.М.
справа №757/1857/13-ц Доповідач: Поліщук Н.В
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарях Прохоровій В.С., Задорожному А.Г.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_1 на підставі Договору про надання правової допомоги, на рішення Печерського районного суду м.Києва від 13 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про розірвання договору оренди та стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про визнання недійсним пункту договору та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, вимоги за яким в подальшому зменшив, про розірвання договору оренди, укладеного 30 липня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, ОСОБА_4, а також про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_4 491792,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 липня 2013 року між ним (орендарем) та відповідачами (орендодавці) укладено Договір оренди, за умовами якого орендовано приватний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та присадибну ділянку площею 0,22 га. Строк оренди визначено по 29 вересня 2013 року.

Згідно із умовами договору на весь час оренди орендодавці зобов»язались без попереднього узгодження із орендарем не входити до орендованого майна, проте 13 серпня 2013 року ОСОБА_4 порушено зазначену домовленість і вона увійшла на територію разом з невідомими для позивача особами.

Позивач зазначає, що внаслідок візиту його дружині нанесені тілесні ушкодження та спричинені моральні страждання. Крім того, зазначає, що цими особами за допомогою електрошокеру нанесені фізичні ушкодження його собакам.

Позивач вважає, що ці обставини є істотними, оскільки створюють небезпеку йому і його родині, та є підставою для розірвання договору.

27 серпня 2013 року позивачем фактично звільнено орендоване ним майно та він вважає, що орендна плата за вересень 2013 року (29 серпня 2013 року - 29 вересня 2013 року) у сумі 163930,98 грн. (сума щомісячної плати, що була сплачена авансом) підлягає поверненню.

Також вважає, що відповідачами має бути повернуто депозит у розмірі 327861,97 грн., що становить собою грошову суму, сплачену в якості забезпечення зобов»язань орендаря, викладених в п.10 договору.

Не погодившись із первісним позовом, відповідачами пред»явлено зустрічний позов, уточнений в ході розгляду справи (збільшення позовних вимог, зміна підстав позову). З урахуванням внесених уточнень відповідачі просили:

- визнати недійсним підпункт (2) пункту 7.7 договору оренди від 30 липня 2013 року у редакції пункту 1 додаткової угоди №1 від 01 жовтня 2013 року до договору оренди від 30 липня 2013 року, а саме: «(2) замечания и требования Арендодателей относительно недостатков Помещения и приусадебного участка, которые не были указаны в Акте приема-передачи (возврата) Помещения, не включатся в состовляемый позднее Дефектный акт и не принимаются Арендатором»;

- стягнути з ОСОБА_7 430250,42 грн.

Позовні вимоги в частині визнання недійсним умови договору, посилаючись на ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України, обґрунтовують тим, що зазначений зміст суперечить принципам відповідальності орендаря, що закріплені у ст.779 ЦК України.

Позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_7 430250,42 грн. обґрунтовують тим, що за час проживання орендаря були пошкоджені та/або зникли речі, що знаходились в переданому в оренду будинку. Вартість таких збитків позивачі оцінюють в сумі 622512,39 грн.

На підставах умов договору (п.8.4) орендарю нараховано штраф у розмірі 33900 грн., що становить 10% від вартості орендної плати за місяць за кожен випадок невиконання договору про допуск власників до орендованого майна, яких налічено два.

Окрім того, посилаються на те, що в порушення п.6.2.8 договору орендатором не надано можливості виконати будівельні роботи, що є наслідком для застосування штрафу у розмірі 40 % вартості орендної плати за місяць (п.8.5).

Загальну суму збитків та штрафу зазначають у розмірі 758112,39 грн., проте з урахуванням переданої їм суми забезпечення (депозиту у розмірі 327861,97 грн.), вважають, що з відповідача підлягає стягненню різниця в сумі 430250,42 грн.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 13 лютого 2014 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_1 на підставі Договору про надання правової допомоги, подано апеляційну скаргу, в подальшому доповнену, у якій просить рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог за первісним позовом скасувати та ухвалити нове рішення про розірвання договору оренди, укладеного 30 липня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, ОСОБА_4, солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_4 491792,95 грн.

Рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову просить залишити без змін.

Апеляційну скаргу в частині вимог про розірвання договору та стягнення сплаченої суми орендної плати за останній місяць (вересень 2013 року) обґрунтовує обставинами, з якими позивач звернувся до суду та зазначає, що висновки суду в цій частині не відповідають вимогам закону, оскільки фактична дата підписання акту прийому-передачі будинку не має значення з тих міркувань, що відповідачі зловживали своїми правами, а реально будинок був звільнений 27 серпня 2013 року. Посилається на необґрунтованість висновку суду про припинення договору оренди на підставі Угоди №1 від 01 жовтня 2013 року, оскільки відповідачами не повернуто суми депозиту.

Також не погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про повернення суми депозиту, посилаючись на те, що підстав для нарахування передбачених договором сум штрафів не було, а висновки суду в цій частині не відповідають вимогам закону та задокументованим сторонами фактам і домовленостей щодо стану орендного приміщення. Окрім того, посилається на те, що, надаючи оцінку зустрічним позовним вимогам, суд першої інстанції зазначив, що відповідачами не доведено спричинення пошкоджень майну за час перебування його у користуванні позивача.

Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва від 16 квітня 2014 року апеляційну скаргу відхилено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 16 квітня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилась, про час і місце повідомлялась належним чином, зокрема за адресами зазначеними особисто у судових документах на адресу суду.

З урахуванням вимог ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила слухати справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що умовами п.п.5.1.2 п.5.1 договору оренди визначено право орендодавців на доступ до приміщення або до присадибної ділянки в початково запропонований час, на який орендар не дав попередньої згоди або обґрунтованої відмови у доступі та, уважаючи, що відповідачами надані докази на підтвердження спроб погодження часу доступу до огляду переданого в оренду нерухомого майна, дійшли висновку, що перебування ОСОБА_5 з потенційними орендарями та страховим агентом 13 серпня 2013 року на території орендованого будинку не суперечить умовам спірного договору, а тому відсутні підстави для його розірвання.

Крім того, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження виконання п.10.2 договору щодо сплати комунальних платежів за весь час оренди, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів забезпечувальної суми за договором оренди.

Окрім того, уважав про відсутність підстав для розірвання договору, посилаючись на те, що на момент ухвалення рішення по справі договір припинив свою дію за згодою сторін.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може, виходячи з наступного.

Як установлено судом першої інстанції та убачається із матеріалів справи, 30 липня 2013року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, ОСОБА_2 укладено Договір оренди, за умовами якого ОСОБА_7 прийнято у тимчасове користування приватний житловий будинок №46/10та присадибну ділянку площею 0,22 га, що розташовані по АДРЕСА_1 для проживання з родиною. Строк оренди визначено з 30 липня 2013 року по 29 вересня 2013 року.

На виконання умов договору ОСОБА_2 авансом сплачено орендну плату за весь час оренди, виходячи з розміру плати за один місяць в сумі 163930грн. 98 коп., а також передано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 суму в розмірі 327861,97 грн. згідно пп. 10.1. п. 10 договору оренди.

Відповідно до положень частин 1, 3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов»язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Умовами п.5.1.2 Договору визначено право орендодавців на доступ до будинку та присадибної ділянки для показу їх потенційним орендарям та/або їх агентам, які зацікавлені в оренді будинку і присадибної ділянки після закінчення строку оренди. Для цього орендодавці погоджують з орендарем час такого доступу, і таке погодження не може бути безпідставно затримано або у ньому не може бути безпідставно відмовлено.

У випадку, якщо орендар не надає свою згоду або обґрунтовану відмову на доступ орендодавців для зазначених у цьому пункті цілей протягом двох днів з моменту надходження до нього відповідної пропозиції і не пропонує інший рівноцінний час в день до або після запропонованого орендодавцями, останні мають право доступу до будинку та присадибної ділянки в супроводі потенційних орендарів та/або їх агентів в початково запропонований час.

Пунктом 5.1.4 Договору також передбачено право орендодавців на доступ до будинку та присадибної ділянки для контролю їх стану один раз в місяць в погоджений з орендарем час. Погодження та доступ відбуваються в порядку, визначеному п.5.1.2 Договору.

Відповідно до п.5.2.4 Договору орендодавці зобов'язались добросовісно користуватись своїм правом на доступ до будинку та присадибної ділянки передбаченим пп. 5.1.2 та 5.1.4 Договору.

Звертаючись до суду із позовом, позивач вказує на те, що ОСОБА_4 13 серпня 2013 року грубо порушила право орендаря на безперешкодне користування будинком та присадибною ділянкою шляхом самовільного входження на територію вказаного будинку без попереднього на те погодження з орендарем.

Висновок суду першої інстанції про те, що перебування ОСОБА_4 з потенційними орендарями та страховим агентом 13 серпня 2013 року на території орендованого ОСОБА_7 будинку узгоджується з положеннями договору оренди є помилковими та не відповідає фактичним обставинам справи.

Дані тексту роздруківки СМС переписки в період 12 та 13 серпня 2013 року із адресатом «ОСОБА_8» не дають підстав уважати про направлення пропозиції щодо погодження часу доступу до приміщенням із орендарем, яким є ОСОБА_7 Зміст СМС повідомлень від 6 та 7 серпня 2013 року також не свідчить про направлення таких пропозицій на ім»я ОСОБА_7.

Дані текстів СМС роздруківок не містять відомостей про визначення запропонованого орендарю часу доступу до приміщень, а відтак перебування ОСОБА_4 з потенційними орендарями та страховим агентом 13 серпня 2013 року на території орендованого ОСОБА_7 будинку не можна уважати таким, що узгоджується з положеннями пп.5.1.2 п.5.1 Договору оренди.

Вважаючи дії ОСОБА_5 порушенням умов договору, 27 серпня 2013 року представником позивача на адресу ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 направлено повідомлення про дострокове розірвання договору оренди, в якому зазначено про те, що орендар того ж дня звільнив займане приміщення, просить здійснити його прийняття, а також надати для погодження Дефектний акт із зазначенням виявлених пошкоджень, які призвели до погіршення стану приміщення та/або присадибної ділянки та повернути частину наперед сплаченої орендної плати та суми депозиту.

До повідомлення додано проект договору про розірвання договору оренди від 30 липня 2013 року.

Відповідно до вимог ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно із ч.5 ст.653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Оцінка порушення договору, як істотного, здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Вказана правова позиція міститься в постанові судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13.

Оскільки відповідно до п. 1.4 Договору оренди визначено використання приміщення для проживання орендаря та членів його сім»ї, час доступу до будинку та присадибної ділянки 13 серпня 2013 року не було погоджено з позивачем (орендарем), вказане свідчить про порушення права позивача на безперешкодне користування будинком та гарантії недоторканості житла, а відтак є істотним порушенням умов договору (п.5.1.2) та перебування ОСОБА_5 з потенційними орендарями та страховим агентом на території орендованого позивачем будинку 13 серпня 2013 року не узгоджується з положеннями Договору, відповідно до п.3.1 якого строк його дії починається з моменту підписання Акту приймання-передачі (30 липня 2013 року) і діє до 29 вересня 2013 року включно.

Уважаючи вказане порушення істотним, колегія суддів також ураховує, що наслідком вказаних подій є порушення кримінальної справи за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0007351.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивач при укладенні договору не очікував такої ситуації, при цьому включення в умови Договору порядку узгодження мало на меті застереження настання подібного, що дає підстави уважати про істотну різницю між тим, на що мав право позивач розраховувати, укладаючи договір, і тим, що в дійсності він зміг отримати.

З огляду на встановлене, колегія суддів дійшла висновку, що договір оренди, укладений 30 липня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 і ОСОБА_4, підлягає розірванню на підставі ст.651 ЦК України.

Висновки суду першої інстанції в тій частині, що договір оренди припинив свою дію за згодою сторін є помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3.1 Договору оренди строк оренди є періодом, в межах якого орендар користується приміщенням та присадибною ділянкою, та починає свій відлік з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення та продовжується по 29 вересня 2013 року (включно). У випадку дострокового розірвання договору, строк оренди закінчується в останній день погодженого сторонами строку дії договору.

Відповідно до п.3.2 Договору оренди строк оренди по цьому договору може бути скорочений або продовжений тільки за спільною згодою сторін, за виключенням випадків, прямо передбачених цим договором або діючим законодавством України.

Відповідно до п.12.1 Договору оренди цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повернення приміщення та присадибної ділянки орендодавцям по закінченню строку оренди, але, в будь-якому випадку, припиняє свою дію не раніше повного виконання сторонами своїх зобов»язань по цьому договору.

Оскільки зобов»язання за цим договором в повному обсязі сторонами не виконані, а саме позивачу не повернута сума, яка передана відповідачам з метою забезпечення виконання зобов»язань орендаря, відтак відсутні підстави уважати про припинення дії договору.

Вирішуючи питання про повернення забезпечувальної суми, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до п.10.1 Договору з метою забезпечення зобов'язань орендаря, передбачених цим договором, орендар, в день підписання договору, передає орендодавцям забезпечувальну суму, яка дорівнює сумі орендної плати за два місці та складає 327861,97 грн.

Як зазначено в п.10.2 Договору зобов'язаннями орендаря, по забезпеченню виконання яких передається депозит, є: зобов'язання по сплаті передбачених цим договором штрафів; зобов'язання по сплаті комунальних та експлуатаційних платежів; зобов'язання по сплаті компенсації відновлювальних чи/або ремонтних робіт приміщення чи/або присадибної ділянки після закінчення терміну оренди, як то передбачено п.п. 4.2.1, п.7.11 Договору.

Пунктом 10.3.1 Договору визначено, що у випадку порушення орендарем своїх зобов'язань, передбачених п.10.2 вище, та несплату відповідних сум, орендодавець має право компенсувати відповідні до оплати суми за рахунок депозиту, утримавши відповідну суму.

Посилання суду першої інстанції на відсутність доказів що підтверджують виконання позивачем п.10.2 Договору є помилковим, оскільки судом не зазначено в чому полягає порушення вказаного пункту, а з матеріалів справи убачається, що позивач за час користування житловим будинком та земельною ділянкою не здійснив оплату за використану електроенергію на суму 1946,91 грн. та водопостачання - 766,38 грн., яку у відповідності до п.10.3.1 мали право утримати відповідачі з переданої суми депозиту.

Висновки суду першої інстанції в тій частині, що факт підписання позивачем акту приймання-передачі від 01 жовтня 2013 року свідчить про його згоду із переліченими пошкодженнями, є помилковими, оскільки в п.7 даного акту зазначено, що його підписання не позбавляє права орендаря наводити заперечення по зауваженням орендодавця, зазначених у додатку №1 та прийняття ним таких зауважень.

Окрім того, за змістом п.7.3 Договору до пошкоджень орендованого приміщення та присадибної ділянки відносяться лише ті пошкодження, які вплинули на погіршення стану самого приміщення чи присадибної ділянки. Так, до таких пошкоджень відносяться: пошкоджена штукатурка, окрас стін, стелі, поломка дверей, вікон, сантехніки, меблів, побутової техніки, а також рослин на ділянці.

Проте, зазначені в Додатку №1 до Акту приймання-передачі приміщення від 01 жовтня 2013 року зауваження не підпадають під критерії недоліків, визначених п.7.3 Договору та не впливають на стан переданого орендованого житлового будинку і земельної ділянки.

Доказів на підтвердження наявності пошкоджень, визначених за положеннями п.7.3 Договору оренди, матеріали справи не містять.

Відтак, висновки суду першої інстанції в тій частині, що забезпечувальна сума в розмірі 327861,97 грн. не підлягає поверненню, а за умовами договору використовується для відновлення приміщення та присадибної ділянки й приведення їх належний стан, не відповідають фактичним обставинам справи.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про солідарне з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 суми 325148 грн. 68 коп. , виходячи із розрахунку 327861,97 грн. (сума забезпечувального зобов»язання) - 1949,91 грн. (вартість оплати за використану електроенергію) - 766,38 грн. (вартість оплати за водопостачання) = 325148 грн. 68 коп.

Вказана сума підлягає стягненню з обох відповідачів, оскільки за умовами п. 10.1 Договору оренди вказана сума передана обом орендодавцям.

Відповідно до ч.1 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Пунктом 4.1.1 Договору визначено розмір орендної плати в сумі 163930,99 грн. на місяць, яка підлягає сплаті на користь Орендадавця 1, тобто ОСОБА_2

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що орендар сплачує орендну плату авансом за весь період оренди, визначений розділом 3 цього договору, в момент підписання договору. Загальна сума орендної плати, яка підлягає сплаті орендарем орендодавцям під час підписання договору, складає 327861,97 грн.

Пунктом 7.11 п.7 Договору визначено, що обов»язок орендаря по сплаті орендної плати припиняється з дати звільнення приміщення орендарем.

З матеріалів справи убачається, що позивач фактично звільнив орендоване приміщення 27 серпня 2013 року, звільнення позивачем орендованого приміщення до закінчення терміну дії договору пов'язано з порушенням умов договору, а відтак наявні підстави для відшкодування збитків відповідно до ч.5 ст.653 ЦК України.

З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що сплачена сума в розмірі 163930,99 грн. в рахунок орендної плати за вересень 2013 року з урахуванням зазначених вище обставин є збитками, оскільки звільнення орендованого приміщення до закінчення терміну дії договору пов»язано з істотним порушенням орендодавцем його умов, а відтак підлягає стягненню на користь позивача із ОСОБА_2, оскільки за умовами договору така сума сплачена на її користь (п.4.1.1 Договору).

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог сторонами не оскаржується, а відтак апеляційний суд, виходячи із наданих йому повноважень, не перевіряє законність та обґрунтованість рішення в цій частині.

Відповідно до ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, ухвалення в цій частині нового рішення про розірвання договору оренди, укладеного 30 липня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 і ОСОБА_4; солідарне стягнення з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 325148 грн. 68 коп. та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 163930 грн. 98 коп.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 на відшкодування витрат, пов»язаних з оплатою судового збору, підлягає стягненню по 1777 грн. 85 коп. з кожної.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_1 на підставі Договору про надання правової допомоги, задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 13 лютого 2014 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_7 задовольнити частково.

Розірвати договір оренди, укладений 30 липня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 і ОСОБА_4.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 325148 грн. 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 163930 грн. 98 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 на відшкодування витрат, пов»язаних з оплатою судового збору, по 1777 грн. 85 коп. з кожної.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В.Болотов