УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у забезпеченні позову

14 травня 2015 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

при секретарі Корягіній Ю.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, заяву ОСОБА_3 від 15 січня 2015 року про забезпечення позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу та процентів за договорами позики,-

ВСТАНОВИВ:

9 жовтня 2014 р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та процентів за договорами позики, яка за наслідками автоматичного розподілу справи між суддями була передана на розгляд судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Крамаренко І.А.

Ухвалою від 11 листопада 2014 року провадження по справі було відкрито.

Ухвалою від 28 січня 2015 року по справі було призначено почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Запорізькій області, а провадження у справі зупинено до повернення висновку експерта.

24 лютого 2015 року до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, а 31 березня 2015 року цивільна справа була повернута на адресу суду з експертної установи для вирішення зазначеного клопотання.

6 квітня 2015 року за наслідками автоматичного розподілу справи між суддями дана цивільна справа передана судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагіновій А.В.

Ухвалою від 7 квітня 2015 року справа прийнята до провадження суддею, провадження у справі відновлено з метою вирішення клопотання експерта, а також позивачу було запропоновано у судове засідання надати вільні зразки почерку (підпису), зокрема, рукописні тексти, рукописні записи (буквені та цифрові), підписи, достовірно виконані позивачем до відкриття провадження у справі, і не повязані з обставинами справи.

З матеріалів справи вбачається, що 15 січня 2015 року до суду надійшла заява позивача про витребування інформації та забезпечення позову, в якій вона просила витребувати у Реєстраційній службі Запорізького міського управління юстиції в Запорізькій області відомості щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, відомості про право власності на будь-яке інше нерухоме майно, зареєстроване за ОСОБА_2 та після отримання зазначеної інформації вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану квартиру, або у разі відчуження ОСОБА_2 цієї квартири на будь-яке інше нерухоме майно, власником якого є відповідач.

Заяву мотивувала тим, що вартість вказаної квартири є співмірною з сумою позову. Невжиття заходів забезпечення позову в подальшому утруднить виконання судового рішення. Крім того, ОСОБА_2 з метою уникнення майнової відповідальності зможе передати право власності на належне їй майно, що в подальшому зробить неможливим виконання рішення. Посилаючись на вимоги ст.ст. 151, 152 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), розяснення, що містяться в абз. 2 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 р. за № 9, просила вимоги заяви задовольнити.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2015 р. вказане клопотання позивача в частині витребування інформації було задоволено та в Реєстраційній службі Запорізького міського управління юстиції в Запорізькій області витребувана вказана позивачем інформація.

У звязку з тривалим невиконанням вимог вказаної ухвали, після передачі справи на розгляд іншого складу суду, судом 24 квітня 2015 р. повторно було здійснено її направлення на адресу Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції в Запорізькій області засобами факсимільного та поштового звязку.

5 травня 2015 р. на адресу суду надійшли інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна № 36860215 від 28 квітня 2015 р., щодо субєкта № 36861103 від 28 квітня 2015 р. та інформація з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 36860251 від 28 квітня 2015 р., згідно з якими право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано, а також відсутні відомості щодо реєстрації прав власності на будь-яке інше нерухоме майно.

У судовому засіданні представник позивача наполягала на розгляді заяви позивача про забезпечення позову від 15 січня 2015 р. та пояснила, що вона робила запит через мережу Інтернет щодо наявності права власності у ОСОБА_2 на вказану квартиру, і їй прийшла відповідь, що квартира належить саме ОСОБА_2 Однак, у судове засідання цю відповідь представник позивача не надала, пояснивши, що вона знаходиться у позивача.

Відповідач заперечувала проти задоволення заяви про забезпечення позову, пояснивши, що вказану квартиру вона продала приватному нотаріусу ще декілька років потому.

Заслухавши клопотання представника позивача, думку відповідача, вивчивши надані матеріали, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з розясненнями, які містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 94 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Оскільки на даний час в матеріалах справи відсутні відомості щодо належності ОСОБА_2, відповідачу у справі, на праві власності квартири АДРЕСА_1, накласти арешт на яку просить позивач, суд доходить висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану квартиру. Крім того, враховуючи ймовірність належності даної квартири іншій особі, вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на цю квартиру, може порушити права та законні інтереси такої особи.

Враховуючи викладене, а також те, що за наявною інформацією, що надійшла з Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції в Запорізькій області, за ОСОБА_2 відсутня реєстрація прав власності на будь-яке інше нерухоме майно, суд доходить висновку про те, що заява позивача про забезпечення позову від 15 січня 2015 р. не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151153, 210 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 від 15 січня 2015 року про забезпечення позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу та процентів за договорами позики відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 14 травня 2015 р. в присутності представника позивача та відповідача.

Повний текст ухвали виготовлено 15 травня 2015 р.

Суддя А.В. Шалагінова