У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів:Леванчука А.О.,Мазур Л.М.,Писаної Т.О.,Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, виконавчого комітету Чернівецької міської ради, Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, витребування майна від добросовісного набувача, скасування рішення ради та свідоцтва про право власності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, який у подальшому уточнила і просила визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно, яке складається з житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, в тому числі: п'ятикімнатний житловий будинок літ. А, загальною площею 221,90 кв. м., житловою площею 114,70 кв. м., колодязь літ. К, вигрібна яма І, огорожа № 1, 2, розташоване по АДРЕСА_1; витребувати від добросовісного набувача ОСОБА_7 житловий будинок літ. А, загальною площею 221,90 кв. м, житловою площею 114,70 кв. м., з належними до нього будівлями та спорудами, в тому числі: колодязь літ. К, вигрібна яма І, огорожа № 1, 2, розташований по АДРЕСА_1; визнати незаконним та скасувати п. 2.3 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 13 березня 2012 року № 170/5; визнати незаконним і скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19 березня 2012 року, видане виконавчим комітетом Чернівецької міської ради на ім'я ОСОБА_7; визнати незаконним та скасувати рішення від 22 червня 2012 року реєстратора Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації ОСОБА_10 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на житловий будинок АДРЕСА_1.

Позивач посилався на те, що на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 6 серпня 2002 року № 259/7 на ім'я її баби ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок № АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_11 склала заповіт, за умовами якого усе належне їй на праві власності майно на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_8 Після смерті ОСОБА_11, ОСОБА_8 оформила право власності на вказаний будинок після чого відчужила його на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_9, яка в свою чергу, відчужила його відповідачу ОСОБА_7

Позивач вважаючи незаконним та протиправним рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого було видано свідоцтво про право власності на вказане вище нерухоме майно на ім'я ОСОБА_11, оскаржила його в адміністративному порядку. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 8 серпня 2012 року, у справі № 2-а-379/11/2414, визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 6 серпня 2002 року № 259/7 «Про затвердження акта державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будинку № АДРЕСА_1».

Позивач вказувала також на те, що правовідносини, які виникли відносно вказаного вище житлового будинку, були також неодноразовим предметом спору у різних судових інстанціях. Так, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 серпня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 21 грудня 2006 року, визнано недійсним заповіт ОСОБА_11, посвідчений 14 березня 2002 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_12 за реєстраційним № 2322, на користь ОСОБА_8; визнано ОСОБА_9 добросовісним набувачем житлового будинку АДРЕСА_1; визнано правомірними договори купівлі-продажу вказаного будинку від 26 квітня 2003 року, укладені між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та від 14 серпня 2003 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_7

Разом з цим, незважаючи на вказані вище судові рішення, ОСОБА_6 вважала, що вона має майнові права на спадковий будинок на підставі ч. 1 ст. 551 ЦК УРСР та ч. 1 ст. 1276 ЦК України, оскільки її батько ОСОБА_13 (син померлої ОСОБА_11), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно проживав разом з ОСОБА_11 та після її смерті фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Вказані обставини також встановлені рішеннями судів апеляційних інстанцій. Після смерті батька вона звернулася з відповідною заявою в органи нотаріату про прийняття спадщини, вважаючи себе єдиним спадкоємцем майна спадкодавця, оскільки решта осіб які мали право на спадкове майно, відмовилися від прийняття спадщини та не зверталися із відповідними заявами про її прийняття в органи нотаріату.

Проте унаслідок неодноразового відчуження спірного будинку вона позбавлена права реалізувати свої спадкові права щодо спірного нерухомого майна як спадкоємець за законом, а тому, посилаючись на норми ч. 5 ст. 1268 ЦК України, просила визнати за нею право власності на спадкове майно за правилами спадкової трансмісії та витребувати вказане майно у відповідача на підставі вимог ст. 388 ЦК України, оскільки спірний будинок був відчужений поза її волею.

Крім того, вказувала на те, що у жовтні 2013 року їй стало відомо про наявність рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 13 березня 2012 року № 170/5, відповідно до якого вирішено оформити право приватної власності та змінити існуючі правовстановлюючі документи та свідоцтво про право власності ОСОБА_7 на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, в тому числі п'ятикімнатний житловий будинок літ. А, загальною площею 221,90 кв. м., житловою площею 114,70 кв. м., колодязь літ. К, вигрібна яма І, огорожа № 1,2, у зв'язку з прийняттям в експлуатацію реконструйованого житлового будинку літ. А. На підставі вказаного рішення 19 березня 2012 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_7

ОСОБА_6 вважала, що вказане рішення органу місцевого самоврядування та видане на підставі нього свідоцтво про вправо власності, порушують її майнові права на спірне нерухоме майно як спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_13 Крім того, вказане рішення прийняте у період оскарження рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 6 серпня 2002 року № 259/7 «Про затвердження акта державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будинку № АДРЕСА_1».

Посилалась на те, що на підставі вказаного оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування та виданого на його підставі свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації було здійснено реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та враховуючи вказані вище обставини, на які позивач ОСОБА_6 посилалася в обґрунтування своїх позовних вимог, просила про задоволення позову та, крім іншого, про визнання незаконним та скасування рішення від 22 червня 2012 року реєстратора Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації ОСОБА_10 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на житловий будинок № АДРЕСА_1.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від

18 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, витребування майна від добросовісного набувача, скасування рішення ради та свідоцтва про право власності.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимогах про визнання незаконним та скасування рішення від 22 червня 2012 року реєстратора Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації ОСОБА_10 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на житловий будинок АДРЕСА_1 скасовано, провадження у цій частині позовних вимог закрито. У решті - рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Під час розгляду справи судами попередніх судових інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_11, після смерті якої відкрилася спадщина за заповітом, оскільки за життя спадкодавець заповіла належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_8

29 жовтня 2002 року ОСОБА_8 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1.

За договором купівлі-продажу від 26 квітня 2003 року ОСОБА_8 продала вказаний житловий будинок ОСОБА_9

За договором купівлі-продажу від 14 серпня 2003 року ОСОБА_9 продала житловий будинок № АДРЕСА_1 ОСОБА_7

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 серпня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 21 грудня 2006 року, визнано недійсним заповіт ОСОБА_11, посвідчений 14 березня 2002 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_12 за реєстраційним № 2322, на користь ОСОБА_8; визнано ОСОБА_9 добросовісним набувачем житлового будинку № АДРЕСА_1; визнано правомірними договори купівлі-продажу вказаного будинку від 26 квітня 2003 року, укладені між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та від 14 серпня 2003 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_7

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно із п. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Спадкоємцем першої черги, який фактично вступив в управління і володіння спадковим майном був ОСОБА_13, син спадкодавця ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, не оформивши свідоцтво про право на спадщину за законом. Після його смерті із заявою про прийняття спадщини до Першої чернівецької державної нотаріальної контори у шестимісячний строк звернулася ОСОБА_6

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 6 серпня 2002 року № 259/7 будинок № АДРЕСА_1 було прийнято в експлуатацію. На ім'я ОСОБА_11, правоздатність якої була припинена у зв'язку із її смертю відповідно до ч. 2 ст. 9 ЦК УРСР, було видано свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок. Встановивши ці обставини, Вінницький апеляційний адміністративний суд постановою від 8 серпня 2012 року, у справі № 2-а-379/11/2414, визнав протиправним та скасував рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 6 серпня 2002 року № 259/7 «Про затвердження акта державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будинку № АДРЕСА_1».

Вирішуючи спір, суди правильно виходили із того, що відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі наявних у справі доказів, судами було встановлено, що житловий будинок № АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини складався з трьох кімнат житловою площею 44,2 кв. м, кухні 5,2 кв. м. та коридору 5,7 кв. м, загальна площа будинку становила 60,7 кв. м. З господарських споруд були: літня кухня, гараж, сарай, вбиральня. Ринкова вартість будинку з господарськими і побутовими спорудами до реконструкції на час оцінки (проведення експертизи) становила 516 тис. грн. В даний час будинок реконструйований і добудований і складається із п'яти кімнат, загальна площа становить 221,90 кв. м., житлова площа становить 114,70 кв. м. Крім того є: колодязь літ. К, вигрібна яма І, огорожа № 1, 2. Інші господарські споруди демонтовані. Вартість майна складає 1 226 000 грн.

За висновком судової будівельно-технічної експертизи від 15 жовтня 2014 року № 372, технічної можливості виділити в натурі частину житлового будинку по АДРЕСА_1, який придбала ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу від 14 серпня 2003 року, від існуючого нині будинку, без виконання певних будівельних робіт, неможливо.

Права власності на добудований і реконструйований житловий будинок ОСОБА_13 за життя не набув.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, суди дійшли до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6, як така, що прийняла спадщину після смерті свого батька, не має майнових прав на спірний будинок, оскільки після смерті батька мала можливість набути лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві (право на будинок до проведення його реконструкції, якого в даний час не існує).

Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

З урахуванням вищезазначених положень, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 не має право витребувати майно, оскільки ОСОБА_13 (спадкодавець) не набув майнових прав на житловий будинок № АДРЕСА_1 за нині існуючими технічними ознаками (після реконструкції).

Разом з цим, встановлено, що ОСОБА_7 набула майно за відплатним договором, вона не знала та не могла знати про неправомірність відчуження цього майна, а тому ОСОБА_7 є добросовісним набувачем.

Крім того, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 серпня 2006 року, яке набрало законної сили, договори купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, від 26 квітня 2003 року (укладений між ОСОБА_8 і ОСОБА_9) та від 14 серпня 2003 року (укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7) визнані правомірними.

З цих підстав суди обґрунтовано відмовили в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання незаконним і скасування п. 2.3 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 13 березня 2012 року № 170/5 про оформлення ОСОБА_15 права приватної власності та заміну існуючих правовстановлюючих документів та свідоцтва про право власності, про визнання незаконним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 березня 2012 року, видане виконавчим комітетом Чернівецької міської ради на ім'я ОСОБА_7

Вирішуючи спір в частині позовних вимог ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення від 22 червня 2012 року реєстратора Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації ОСОБА_10 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на житловий будинок № АДРЕСА_1, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що провадження у цій частині підлягає закриттю з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 310 ЦПК України, оскільки ці позовні вимоги стосуються дій суб'єкта владних повноважень (державного реєстратора) і тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 листопада 2014 року в нескасованій частині та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур

Т.О. Писана

Г.В. Юровська