Справа № 607/7555/14 Головуючий у 1 інстанції: Дуда О.О.
Провадження № 22-ц/783/3336/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція «Тернопіль-Медіа» на рішення Тернопільського міськрайонного суду 07 липня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

В травні 2014р. ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до редакції газети «Нова Тернопільська газета» в особі засновника та видавця Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція «Тернопіль-Медіа» про захист честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування вимог посилається на те, що інформація, яка викладена на шостій сторінці газети «Нова Тернопільська газета» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року у статті під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2» та авторством ОСОБА_4, а саме: про те що клан її сім'ї на чолі з нею захопив владу у Тернополі і являється організованим злочинним угрупуванням; що вона є коханкою адвоката ОСОБА_5 і в спарці з ним вирішує справи, про рейдерське захоплення нею фабрики «Ромашка» та чортківського млина з 50 сотками у центрі міста ,пізніше переведеного "на папері" під житловий будинок, про судову війну її клану з компанією «Добробуд» щодо скандального будівництва та обставин незаконного введення в експлуатацію будинку, збудованого компанією по АДРЕСА_1 та вимагання нею передати у новозбудованому будинку дві квартири для її синів, про факти тиску на працівників компанії «Добробуд» та Тернопільської міської ради з ціллю незаконного отримання двох квартир є недостовірною, дискредитує її як людину та суддю в очах її рідних, близьких, друзів та колег, тому порушує права та порочить честь, гідність і ділову репутацію.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 липня 2014р. позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недостовірною та такою, що порушує права та порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію щодо неї, яка викладена на шостій сторінці газети «Нова Тернопільська газета» (засновник і видавець ТзОВ «Агенція «Тернопіль-Медіа») НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року у статті під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2» та авторством ОСОБА_4, а саме: про те що клан її сім'ї на чолі з нею захопив владу у Тернополі і являється організованим злочинним угрупуванням; що вона є коханкою адвоката ОСОБА_5 і в спарці з ним вирішує справи, про рейдерське захоплення нею фабрики «Ромашка» та чортківського млина з 50 сотками у центрі міста ,пізніше переведеного «на папері» під житловий будинок, про судову війну її клану з компанією «Добробуд» щодо скандального будівництва та обставин незаконного введення в експлуатацію будинку, збудованого компанією по АДРЕСА_1 та вимагання нею передати у новозбудованому будинку дві квартири для її синів, про факти тиску на працівників компанії «Добробуд» та Тернопільської міської ради з ціллю незаконного отримання двох квартир.

Зобов'язано редакцію газети «Нова Тернопільська газета» в особі засновника та видавця товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція «Тернопіль-Медіа» розмістити в наступному номері газети, після набрання рішенням законної сили, на сторінці №6 , тим самим шрифтом, під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_3» інформацію у такій редакції: «ТзОВ «Агенція» Тернопіль - Медіа» у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» на сторінці № 6 в газеті «Нова Тернопільська газета» випуск НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року була розповсюджена недостовірна інформація щодо судді господарського суду Тернопільської області ОСОБА_2,а саме про те, що клан її сім'ї на чолі з нею захопив владу у Тернополі і являється організованим злочинним угрупуванням; що вона є коханкою адвоката ОСОБА_5 і в спарці з ним вирішує справи; про рейдерське захоплення нею фабрики «Ромашка» та чортківського млина з 50 сотками у центрі міста, пізніше переведеного «на папері» під житловий будинок; про судову війну її клану з компанією «Добробуд» щодо скандального будівництва та обставин незаконного введення в експлуатацію будинку, збудованого компанією по АДРЕСА_1 та вимагання нею передати у новозбудованому будинку дві квартири для її синів; про факти тиску на працівників компанії «Добробуд» та Тернопільської міської ради з ціллю незаконного отримання двох квартир. Повідомляю, що інформація, яка міститься у названій статті не відповідає дійсності та визнана рішенням суду, що набрало законної сили недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2.

Рішення суду оскаржило ТзОВ «Агенція «Тернопіль-Медіа».

В апеляційній скарзі, зазначає, що рішення суду підлягає до скасування, оскільки воно ухвалене з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу суду, що у публікації, яка є предметом спору, зовсім не йшлося дослівно про те, що ОСОБА_2 є коханкою ОСОБА_5, як це зазначено у позові та рішенні суду, яким їх зобов'язано спростувати саме таке словосполучення. Стверджує, що частина газетної публікації - це переважно правдиво-фактичні, критичні та оціночні судження суддівської діяльності публічної особи, якою є позивач. Просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

В судових засіданнях, які були призначені на 29.10.2015р., 27.11.2015р. представник позивача - ОСОБА_6 заперечив щодо доводів апеляційної скарги та просив таку відхилити і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони в судове засідання, яке було призначено на 11 грудня 2015р. не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, а тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності та без фіксації судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України. На думку колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ст. ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування .

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам закону, є справедливим і обґрунтованим.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в силу ст.277 ЦК України не надано належних та допустимих доказів щодо достовірності інформації, а сама інформація, яка викладена на шостій сторінці газети «Нова Тернопільська газета» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року у статті під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2» та авторством ОСОБА_4 не є оціночними судженнями, містить фактичні дані і порушує особисті немайнові права та порочить честь і гідність, та ділову репутацію позивачки, а відтак підлягає спростуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що у газеті «Нова Тернопільська газета» (засновник і видавець ТзОВ «Агенція «Тернопіль-Медіа») НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року опубліковано статтю із заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2». У статті під авторством ОСОБА_4 міститься інформація про суддю господарського суду Тернопільської області ОСОБА_2 та її сім'ю, а саме що клан її сім'ї на чолі з нею захопив владу у Тернополі і являється організованим злочинним угрупуванням, що вона є коханкою адвоката ОСОБА_5 і в спарці з ним вирішує справи, про рейдерське захоплення нею фабрики «Ромашка» та чортківського млина з 50 сотками у центрі міста ,пізніше переведеного «на папері» під житловий будинок, про судову війну її клану з компанією «Добробуд» щодо скандального будівництва та обставин незаконного введення в експлуатацію будинку, збудованого компанією по АДРЕСА_1 та вимагання нею передати у новозбудованому будинку дві квартири для її синів, про факти тиску на працівників компанії «Добробуд» та Тернопільської міської ради з ціллю незаконного отримання двох квартир.

Дані обставини не заперечуються відповідачем та підтверджені оригіналом газети(а.с.28) .

Звертаючись з позовом про спростування недостовірної інформації, позивач обґрунтовувала його тим, що інформація викладена в даній статті спрямована на порушення її немайнових прав і приниження честі, гідності і ділової репутації як судді.

Згідно з ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно ч.ч. 4, 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Конституцією України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності. Кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе та членів своєї сім"ї. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст.ст.28,32,68).

У роз'ясненнях наданих у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", зазначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 18 вказаної Постанови передбачено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь - який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» роз'яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя (далі - Резолюція).

Зокрема, у Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004р. на 872-му засіданні Комітету Ради Європи вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Колегія суддів вважає, що вказана інформація не є оціночними судженнями, оскільки містить фактичні дані щодо позивача та членів її сім'ї.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б дали підстави вважати, що надрукована інформація відповідає дійсності та є правдивою. В свою чергу позивачка довела факт поширення інформації, а також те, що даною статтею порушені її особисті немайнові права, які полягають в приниженні її честі, гідності та ділової репутації як судді з точки зору додержання позивачем законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку, що інформація, яка міститься у зазначеній вище статті є недостовірною, формує помилкове враження у необмеженого кола осіб, що позивачка не дотримується законів, загальновизнаних принципів людської моралі, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, дискредитує її в очах суспільства, а тому вказана інформація підлягає спростуванню.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що він не розповсюджував вказаної інформації, а все поміщене в згаданій публікації є ретрансльовано із інтернет видань.

Однак такі доводи апелянта колегія суддів не приймає до уваги враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України відповідачем та позивачем у справі можуть бути фізичні та юридичні особи.

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку(ч.1 ст.80 ЦК України).

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз'яснено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації.

Однак у разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації.

Враховуючи наведені роз'яснення та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що позов пред'явлений до належного відповідача, а саме засновника та видавця Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція «Тернопіль-Медіа».

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції увалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із вище зазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція «Тернопіль -Медіа» - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 липня 2014 року- залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

Н.О. Шеремета