АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

28 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.,

при секретарі: Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін БорисМихайлович, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на Ѕ частку нерухомого майна, що є об'єктом спільної сумісної власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року,

встановила:

31.07. 2014 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила встановити юридичний факт проживання однією сім'єю без державної реєстрації з ОСОБА_5 з 29 лютого 2012 року по 25 травня 2014 включно; визнати об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, набуту ними за час проживання однією сім'єю; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку вказаної квартири, набутої ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за час проживання однією сім'єю. Зазначити, що судове рішення є підставою для державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на 1/2 частку вказаного нерухомого майна.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в січні 2011 року познайомилась з громадянином Російської Федерації ОСОБА_5 під час відпочинку у м. Трускавець. В травні 2011 року вони вирішили створити сім'ю, стали проживати разом, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

Оскільки ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з громадянкою Російської Федерації ОСОБА_7, вони свої стосунки не реєстрували.

28 лютого 2012 року шлюб між ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_7 було розірвано.

18 травня 2012 року на ім'я ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежів, за ціною 710 000 грн., за рахунок їх сімейних заощаджень, була придбана квартира АДРЕСА_2. В цей же день вони вселились у вказану квартиру, проживали там разом та спільним коштом робили ремонт.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Саратов Російської Федерації ОСОБА_5 помер.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина. З заявами про прийняття спадщини звернулись його мати та син. Оскільки останні не визнають її право власності на Ѕ частину спірної квартири, у відповідності до ч.1 ст.74 СК України просила позов задовольнити

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що суд першої інстанції не повно з'ясував фактичні обставини справи, не дослідив та не дав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, порушив норми матеріального та процесуального права, просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Свої доводи мотивує тим, що суд поза увагою залишив письмові докази, які не спростовані доводами відповідачів.

Так, окрім квитанцій та чеків позивач надала акти від 08.07.2014 р., 24.06.2014 р., 11.07.2014 р., якими підтверджується факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_5: з травня 2011 року по березень 2012 року за адресою: АДРЕСА_3; з 1 квітня 2012 р. по 17 травня 2012 р. за адресою: АДРЕСА_4; з 18 травня 2012 року по червень 2014 року - в спірній квартирі.

Факт її спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 з 29 лютого 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 також підтверджено показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Висновки суду щодо проживання ОСОБА_5 протягом 2011, 2012 років в квартирі у своїх батьків не ґрунтуються на наявних доказах.

Висновки суду про те, що ч.1 ст. 74 СК України регулює правовідносини сторін лише за життя чоловіка і жінки, а після смерті ОСОБА_5 підлягають застосуванню спеціальні норми ЦК України, зокрема ст. 1261 ЦК України, зроблені з грубим порушенням норм матеріального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_12 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів ОСОБА_13 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що є правильним по суті та справедливим.

Зазначили, що з деякими висновками суду вони погодитись не можуть, оскільки ніколи не підтверджували факт знайомства ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у 2011 р. Свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 не підтверджували факту проведення в спірній квартирі ремонту з червня 2012 року та проживання в ній з грудня 2012 р., а наявні в матеріалах справи квитанції та чеки свідчать лише про те, що наприкінці 2012 року та на початку 2013 року були придбані певні товари. З висновком суду про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з грудня 2012 року по травень 2014 року однією сім'єю погодитись не можна, оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується лише факт їх спільного проживання.

Інші особи, що беруть участь в справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_5, громадяни Російської Федерації, з 26 вересня 1987 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, від якого мав сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14, 136 т.1).

28 лютого 2012 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розірвано (а.с.16 т.1).

18 травня 2012 року ОСОБА_5 набув у власність квартиру АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. (а.с.212-214 т.1).

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору та наявних в матеріалах справи доказів, вказану квартиру було придбано за 710 000 грн., з яких 622 909 грн. було сплачено покупцем під час оформлення договору, а 87 091 грн. - 22.05.2012 р. (а.с. 215 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер у м. Саратов, Саратовська область, Російська Федерація (а.с.124 т.1).

24 липня 2014 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 звернулася його мати ОСОБА_2 (а.с. 120 т.1).

На підставі вказаної заяви щодо майна померлого ОСОБА_5 заведено спадкову справу № 4/2014 (а. с. 119 -136 т.1).

Нотаріально посвідчену заяву про прийняття спадщини подав також син спадкодавця ОСОБА_3 (а.с. 134 т.1).

Батько спадкодавця, ОСОБА_23 відмовився від прийняття спадщини на користь його матері ОСОБА_2 (а.с. 131 т.1).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що квартиру АДРЕСА_1 було набуто у власність ОСОБА_5 під час спільного проживання з нею однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а тому відповідно до ст.74 СК України вказане майно є об'єктом їх спільної сумісної власності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, ст.74 СК України регулює правовідносини сторін лише за життя чоловіка і жінки, а після смерті одного з подружжя підлягає застосуванню ст.1261 ЦК України. При цьому позивач не довела факт проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Оцінивши наявні в матеріалах справи докази суд вважав встановленим факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 і ОСОБА_5 з грудня 2012 р. по травень 2014 року.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та наданим суду доказам.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Водночас, за приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-37цс11 від 20 лютого 2012 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Оскільки підставою позову було саме встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно, останній підлягав вирішенню саме відповідно до ст.74 СК України.

Враховуючи, що спір з приводу права особи на спадкування між сторонами відсутній, посилання суду першої інстанції на недоведеність факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем протягом п'яти років, як на підставу для відмови в позові, є необґрунтованим.

З огляду на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Дослідивши зібрані по справі докази та давши їм оцінку в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність позовних вимог.

Юридичне значення для вирішення даного майнового спору на підставі ст. 74 СК України має лише факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки в період, протягом якого було придбано спірне майно, тобто з часу розірвання попереднього шлюбу - 28 лютого 2012 року, до моменту набуття квартири у власність - 18 травня 2012 року.

Позивач не довела той факт, що у вказаний період між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 склались усталені відносини, що притаманні подружжю.

Надані на підтвердження вказаної обставини копії фотографій стосуються періоду квітень 2013 р. - квітень 2014 р. Останні також не є безумовним доказом проживання однією сім'єю, ведення спільного господарства або наявності спільного бюджету.

Фотокартки за жовтень 2012 р. містять зображення лише ОСОБА_5

Не є такими доказами й копії запрошення на весілля, проїзних квитків, буклетів туристичних маршрутів, актів від 25.06.2014 р., від 08.07.2014 р., від 11.07.2014 р., квитанцій про сплату житлово-комунальних та інших послуг, касових чеків, заяв на видачу готівки та квитанцій про здійснення валютно-обмінних операцій, виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 ( а.с. 36-47, 49-75 т.1).

Розписка від 23 квітня 2012 року про те, що ОСОБА_1 прийняла, а ОСОБА_24 передала готівкою суму грошових коштів у розмірі 15 000 доларів США для купівлі власної квартири не є належним доказом того, що вказані кошти передавались ОСОБА_5 та були використані ним при купівлі спірної квартири (а.с.48 т.1).

Покази допитаних судом свідків ОСОБА_11, ОСОБА_25, ОСОБА_24, ОСОБА_10, ОСОБА_8 є суперечливими та не дозволяються дійти категоричного висновку щодо проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_1 однією сім'єю починаючи з 28 лютого 2012 року.

Так, мати позивача ОСОБА_24, даючи покази в якості в свідка спочатку пояснювала, що ОСОБА_5 проживав з її донькою в їх квартирі з травня 2011 року до лютого 2012 р., потім пояснила, що термін проживання тривав до 05 травня 2012 року, при цьому зазначила, що коли ОСОБА_5 приїжджав у м. Київ, він проживав у своїх батьків та винаймав квартиру. Пояснював, що не хоче тіснити своїх батьків, потрібно купувати квартиру. При цьому у ОСОБА_5 не було грошей. У неї були заощадження і вона дала йому 15 000 доларів США. Він пообіцяв гроші повернути. Після 5 травня 2012 р. ОСОБА_5 з її донькою виїхали з квартири та стали знімати квартиру у подруги.

Свідок ОСОБА_11, сусідка ОСОБА_1, показала, що з літа 2011 р. почала помічати останню з чоловіком. Вона бачила, як він заходив в її квартиру. Один раз вона його бачила з сміттєвим відром. Про обставини складання акту від 08 липня 2014 року не пам'ятає.

Свідок ОСОБА_25 пояснив, що вперше побачив ОСОБА_5 на дні народження сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що приблизно в квітні - травні 2012 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 проживали в квартирі її матері. Після придбання квартири перейшли проживати до неї та займалися ремонтом.

Остання також склала акт від 11.07.2014 р. про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 проживали в квартирі АДРЕСА_9 з 01.04.2012 р. по 17.05.2012 р. (а.с.51 т.1).

Вказані покази та дані акту спростовуються інформацією Держприкордонслужби України, згідно якої ОСОБА_5 виїхав з м. Києва 20.03.2012 р. , а повернувся лише 03.04.2012 р., після чого також знаходився за межами України в період з 27.04.2012 р. по 16.05.2012 р.

Подруга позивача, свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що в 2012 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали в одному готелі в Трускавці, кохали одне одного. В цьому ж році вони разом їздили в м. Донецьк. Спірну квартиру вони придбали за кошти ОСОБА_5, при цьому їй відомо, що мати ОСОБА_26 давала якусь суму в борг. Про їх відносини знає тільки зі слів.

Акт від 25 червня 2014 р., наданий на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з 18 травня 2012 року постійно проживали у спірній квартирі, правового значення для вирішення даного спору не має (а.с. 49 т.1).

Як пояснила мати ОСОБА_5 - ОСОБА_2, її син мав свій бізнес за кордоном. Оскільки вони з чоловіком мають похилий вік, хворіють, син в період, коли перебував в Україні, постійно доглядав за ними, проживав разом з ними в їх квартирі за адресою: АДРЕСА_5 та мріяв купити квартиру поруч. Потреби проживати в квартирі позивача разом з її батьками, винаймати житло у її знайомих у нього не було. Лише зрідка син не перебував з ними та не ночував вдома, інколи запрошував в гості ОСОБА_1 Не заперечувала, що син періодично їздив з ОСОБА_1 на курорти. При цьому кожен з них від'їжджав на відпочинок зі своєї квартири. На початку 2013 р. їх син та ОСОБА_1 стали проживати у придбаній ОСОБА_5 квартирі.

Вказані обставини підтверджуються показами свідків: ОСОБА_27, який підтвердив бажання ОСОБА_5 купити квартиру поруч зі своїми батьками; ОСОБА_19, ОСОБА_18 та ОСОБА_17, які підтвердили, що зазвичай ОСОБА_5 зупинявся у своїх батьків, хотів купити квартиру поруч з ними; ОСОБА_28, який пояснив, що у жовтні 2012 р. він їздив забирати ОСОБА_28 на рибалку з квартири його мами, біля метро забрали ОСОБА_1. Наступного дня він завіз ОСОБА_1 до неї додому, а ОСОБА_5 до квартири його батьків.

Покази вказаних свідків не суперечать сукупності письмових доказів.

Так, відповідно до п. 4.5 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6, покупець (ОСОБА_5.) заявляє, що на момент придбання квартири в зареєстрованому шлюбі не перебуває, та ні з ким не проживає однією сім'єю без укладення шлюбу. Квартира, яка набувається, буде його особистою власністю (а.с. 213 т.1).

Як пояснила позивач в судовому засіданні, нотаріальна дія з оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири відбувалась без її участі.

Як вбачається з даних паспорта ОСОБА_1, місцем реєстрації останньої з 25 листопада 1982 року по даний час є адреса: АДРЕСА_7 (а.с.19 т.1).

Про періодичність проживання громадянина Російської Федерації ОСОБА_5 на території України, дати перетинання ним державного кордону України у період з 01.01.2011 р. по 01.06.2014 р. свідчить інформація Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби від 13.10.2014 р. №254/Г-5263 (а.с.202 т.1).

Відповідно до наданих позивачем копій проїзних квитків від 12.06.2012 р. (Київ-Симферопіль), останні за замовленням ОСОБА_5 були доставлені за адресою: АДРЕСА_8, тобто до квартири його батьків (а.с.37, 38 т.1).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

З урахуванням тієї обставини, що позивач не довела обставин проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю, як чоловіка та жінки, в період, протягом якого було придбано спірне майно, правові підстави для задоволення позову відсутні.

З урахуванням обставин справи та зібраних по справі доказів в їх сукупності, виходячи з норм ч. 3 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Борис Михайлович, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на Ѕ частку нерухомого майна, що є об'єктом спільної сумісної власності, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/6464/2015

Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_29

Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_30