Справа №490/9811/14-ц 16.02.2015 16.02.2015 16.02.2015
Провадження №22-ц/784/496/15
Головуюча першої інстанції:Подзігун Г.В.
Доповідач апеляційної інстанції: Галущенко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

16 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Самчишиної Н.В.

Серебрякової Т.В.

із секретарем - Богуславською О.М..

з участю:

позивача - ОСОБА_3

представника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.11.2014 р. у справі за

заявою

ОСОБА_3 про оскарження дій приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5

встановила:

01. 08. 2014 р. ОСОБА_3 звернувся з заявою про оскарження дій приватного нотаріуса з видачі виконавчого напису № 6510 від 06.12.2007 р. про звернення стягнення на 1/4 частину житлової квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.10.2014 р. вказана заява залишена без руху для усунення недоліків, а наступною ухвалою судді того ж суду від 18.11.2014 р. повернута заявнику як неподана на підставі ч. 2 ст. 121 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість та незаконність ухвали судді, просить про її скасування та направлення справи для розгляду до суду першої інстанції.

Перевіряючи законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах оскарження, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 312 ЦПК України, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, якщо її постановлено з порушенням норм судочинства чи судом порушено встановлений порядок вирішення процесуального питання.

Повертаючи заяву ОСОБА_3 як неподану, суддя виходила з того, що вона містить недоліки, які унеможливлюють відкриття провадження у справі.

Але з таким висновком повністю погодитись неможливо, оскільки він є передчасним та суперечить дійсному змісту заяви, доданим до неї матеріалам та вимогам процесуального закону.

Так, вимоги до змісту та форми позовної заяви вичерпно визначені ст. 119 ЦПК України.

Зокрема п. п. 1-5 ч.2 зазначеної статті вимагають від позивача дотримання форми судового звернення, зазначення імен позивача та відповідача, викладення змісту позовних вимог, зазначення обставин, якими він обгрунтовує свої вимоги та докази, якими, на його думку, підтверджуються позовні вимоги.

При цьому, обгрунтованість позовних вимог чи достовірність наданих доказів, згідно з приписами п. 3 ч. 6 ст. 130, ст. ст. 214-215 ЦПК України, є предметом доказування при судовому розгляді справи і не входить до переліку обставин, які мають з'ясовуватися суддею при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі.

Залишаючи заяву ОСОБА_3 без руху, суддя виходила з того, що зазначене судове звернення викладене у формі позовної заяви, а за своїм змістом вона є позовною заявою про оскарження дій державного нотаріуса.

В той же час, заява не містить ознак позовної заяви.

В ній не зазначено відповідача, яким є стягувач.

Заявник по суті вимагає визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що у нього відсутній обов'язок щодо сплати боргу.

Зазначені посилання відповідають приписам ст. 50, 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо форми судового звернення та підстав визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Про позовний порядок вирішення таких вимог зазначено також у ч. 12 ст. 110 ЦПК України.

При цьому, в заяві не наведено інших порушень нотаріусом вимог закону при вчиненні виконавчого напису за якими таке судове звернення може вважатися заявою про оскарження дій нотаріуса.

Цих недоліків судового звернення суддею не зазначено.

Повертаючи заяву як неподану у зв'язку з наявністю недоліків, суддя не врахувала цих обставин справи та вимог закону.

До того ж, залишена без уваги та обставина, що попередньою ухвалою судді, яка скасована в апеляційному порядку, заявнику повернуті квитанції про сплату судового збору та копія заяви і додатки до неї, тобто фактично вони надавалися суду та були безпідставно повернуті до закінчення строку на апеляційне оскарження.

До матеріалів справи долучено квитанцію про поштове відправлення від 13.11.2014 р., тобто до закінчення строку наданого суддею для виправлення недоліків, яке згідно з поясненнями ОСОБА_3 підтверджує направлення виправлених матеріалів судового звернення.

В той же час, такі матеріали до справи не долучено, що унеможливлює перевірку обґрунтованості ухвали судді щодо повернення матеріалів судового звернення як неподаного.

З пояснень представника та заявника у суді апеляційної інстанції вбачається, що матеріали з виправленнями направлено на розгляд іншому судді того з суду, про що зроблена відмітка на поштовій квитанції ( а. с. 40).

Встановлене свідчить про необгрунтованість оскаржуваної ухвали та необхідність її скасування, у відповідності до вимог ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.11.2014 р. - скасувати, а матеріали справи повернути до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але оскарженню у касаційному порядку не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова