АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської у місті Дніпропетровську ради, Служба у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_4, про визначення місця проживання дітей, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської у місті Дніпропетровську ради про визначення місця проживання малолітніх дітей,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 малолітні діти, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишилися проживати разом з матірю, ОСОБА_2

Посилаючись на те, що відповідачка чинить йому перешкоди в спілкуванні й вихованні дітей, створила іншу сімю, не працює, не має самостійного доходу для утримання дітей, просив визначити їх проживання разом з ним, в с. Старе, вул. Перемоги, 39 Бориспільського району Київської області.

ОСОБА_2 звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із зустрічним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що відповідач всіма способами перешкоджає їй в спілкуванні та вихованні дітей, без її згоди змінює місце проживання дітей, забравши їх без дозволу матері до с. Старе Бориспільського району Київської області. Вказує на те, що ОСОБА_3 працює приватним підприємцем, не має достатнього часу на виховання дітей, має великі фінансові борги, все його майно перебуває в арешті, діти йому потрібні, аби його не виселили з будинку. Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 просила суд визначити місце проживання дітей разом з нею за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенні частково. Визначено місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком, ОСОБА_3 за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Старе, вул. Перемоги, 39. В частині позовних вимог щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 разом з батьком, ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь судовий збір у розмірі 121,80 грн. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визначено місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матірю, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. В частині позовних вимог щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_5 разом з матірю, ОСОБА_2, відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 121, 80 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4подали апеляційні скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_2 просила змінити рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_3 та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю, а її зустрічний позов задовольнити та визначити місце проживання дітей за місцем проживання їх матері. ОСОБА_3 в своїй скарзі просив скасувати рішення суду в частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги про визначення місця проживання ОСОБА_6 з ним, а в задоволенні позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання ОСОБА_6 з нею відмовити. ОСОБА_4 в своїй скарзі просить змінити рішення в частині та ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 та повністю задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 16.11.2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, від якого у них 13.07.2003 року народилася дочка, ОСОБА_5, та 31.03.2011 року народився син, ОСОБА_6

Впродовж сімейного життя відносини між позивачем та відповідачем не склалися, та 16.07.2014 року сторони по справі розлучилися.

Після розлучення ОСОБА_2 залишилася з дітьми проживати в ІНФОРМАЦІЯ_3, яка є спільною сумісною власністю подружжя, проте через перешкоди, які чинив їй колишній чоловік, змушена була деякий час проживати в ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_3 працює приватним підприємцем, проживає в житловому будинку № 39 по вул. Перемоги, 39 в с. Старе Бориспільського району Київської області, до розлучення з відповідачем кожної неділі навідувався до дітей.

В серпні місяці 2014 року на прохання своєї доньки, позивач на певний час забрав до себе проживати малолітню ОСОБА_5, проте дочка залишилася проживати разом з батьком та його співмешканкою (наразі дружиною), ОСОБА_8 за адресою: м. Бориспіль с. Старе, вул. Перемоги 39, з вересня 2014 року пішла навчатися до Бориспільської загальноосвітньої школи 1-3 ступеней № 8, в якій навчається по даний час.

02 грудня 2014 року ОСОБА_3 за згодою ОСОБА_2 забрав до себе малолітнього ОСОБА_6, який проживав з ним в с. Старе, вул. Перемоги, 39 з 2 грудня 2014 року по 10 березня 2015 року.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 17.02.2015 року, складеного головним спеціалістом Служби у справах дітей та сімї Бориспільської районної державної адміністрації, для малолітніх дітей створені всі належні умови для проживання. В будинку проживають та зареєстровані: ОСОБА_3 - власник, діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 - без реєстрації; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 - без реєстрації; ОСОБА_8 співмешканка без реєстрації. В родині є взаєморозуміння, діти займаються з психологом і проходять психологічну реабілітацію.

Відповідно до характеристики класного керівника Бориспільської школи, ОСОБА_5 має гарний фізичний, розумовий розвиток. Батько дитини приділяє належну увагу вихованню дитини, контролює та цікавиться її навчанням.

Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини при Бориспільській районній державній адміністрації від 01.10.2015 року № Г110786.1240.2, орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації вважає за можливе залишити проживати малолітню ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком, ОСОБА_3, а визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити на розгляд суду.

Встановлено, що 10 березня 2015 року ОСОБА_2 забрала від ОСОБА_3 малолітнього сина, ОСОБА_6 до себе та з цього часу він проживає разом з матірю.

Згідно висновку органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 13.07.2015 року № 4/4-732, вирішено доцільним визначити місце проживання ОСОБА_6 разом з матірю, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, за адресою: АДРЕСА_1. Що стосується малолітньої ОСОБА_5, то вирішення вказаного питання покладають орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації, оскільки дитина проживає в Бориспільському районі.

Відповідно до характеристики, виданою Українським державним підприємством поштового звязку «Укрпошта» Дніпропетровської дирекції, з 2008 року ОСОБА_2 працювала заступником начальника ВПЗ № 83. У листопаді 2013 року ОСОБА_2 була призначена заступником начальника ВПЗ № 87, дисциплінована, цілеспрямована, вимоглива до себе та до підлеглих, користується повагою та авторитетом серед колег.

За активну допомогу класу та школі, активну участь у житті школи та своє дочки, ОСОБА_5, ОСОБА_2 неодноразово нагороджувалася грамотами та подяками.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей суд взяв до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність доньки та сина до кожного з них, вік дітей, стан їх здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні місця проживання малолітніх дітей суд приймав до уваги ту обставину, що за кредитними зобовязаннями ОСОБА_3 накладено арешт на будинок №39 по вул. Перемоги в с. Старе Бориспільського району Київської області та на квартиру АДРЕСА_2, проте вирішуючи спір між матірю та батьком щодо місця проживання ОСОБА_5, якій виповнилося 12 років, та щодо місця проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, суд виходив з рівності прав та обовязків матері й батька відносно дітей, принципу 6 Декларації та вимог положень ч. 2 ст. 160, ст. 161 Сімейного кодексу України, за якими місце проживання дитини, що досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків і самої дитини.

Враховуючи особисте добровільне побажання малолітньої ОСОБА_5 проживати разом із батьком, враховуючи висновок органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 разом з батьком.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6, який не досяг 10 років, проживає разом із матірю, враховуючи висновок органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матірю, виходячи з принципу 6 Декларації, суд прийшов до висновку, що місце проживання малолітнього ОСОБА_6 слід визначити разом з матірю, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказала, що саме ОСОБА_3 порушив права дітей та права апелянта, як матері, щодо спілкування, виховання та можливості бачитися з дітьми. Апелянт вказує, що до розлучення, весь час діти проживали з ОСОБА_2 у м. Дніпропетровську по вул. Калиновій у трикімнатній квартирі з усіма належними і необхідними умовами для проживання та нормального розвитку дітей. В даному випадку, суд, визначивши місце проживання доньки з батьком, не взяв до уваги, що такий спосіб життя змінює привичний уклад життя для обох дітей, який існував раніше. Оскільки діти будуть проживати окремо один від одного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не врахував, не дослідив та не надав ніякої оцінки доказам ОСОБА_3 щодо неможливості визначення місця проживання його малолітнього сина ОСОБА_6 разом з матірю, ОСОБА_2, в квартирі АДРЕСА_3 у звязку з недоведеністю ОСОБА_2 обставин щодо забезпечення належних умов проживання, виховання та розвитку дитини саме за цією адресою. Вказує, що суд проігнорував надані ОСОБА_3 докази, які підтверджують факт не проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою з вересня 2014 року. Крім того, суд залишив поза увагою теплі почуття та привязаність ОСОБА_5 до свого брата ОСОБА_6, її сумування за ним, про що вона зазначала у наданих суду показаннях.

ОСОБА_4 в своїй скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги інтереси третьої особи, як кредитора, що намагається тривалий час стягнути борг з ОСОБА_3, а також визначає місце проживання малолітньої дитини в будинку, що підлягає продажу, та не є стабільним місцем проживання для неповнолітніх дітей, та з батьком, який має боргові зобовязання. Крім цього, апелянт вказує на те, що суд не врахував майнові відносини сторін, а саме розподіл всього придбаного ними в шлюбі майна порівну, в тому числі і будинку, де визначено місце проживання малолітньої дочки сторін. За рішенням суду половина цього будинку належить ОСОБА_2 і вона має право на власний розсуд розпорядитись своїм майном.

Однак, з такими доводами апелянтів погодитися не можна, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи спір про визначення місця проживання дітей, вірно керувався вищезазначеними нормами Закону, а також виходив з рівності прав та обовязків матері та батька відносно дітей.

Так, місце проживання малолітньої ОСОБА_5 визначено разом з батьком, ОСОБА_3, враховуючи її особисте добровільне побажання, висновок органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації.

Визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 разом із матірю, який не досяг 10 років, було зроблено з урахуванням висновку органу опіки та піклування АНД районної у м. Дніпропетровську ради та принципу 6 Декларації прав дитини.

Розглядаючи дану справу, ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких спроб ОСОБА_3 порушити права ОСОБА_2, як матері, щодо спілкування, виховання та можливості бачитися з дітьми, чи наявність реальної загрози такого вчинення ОСОБА_3

Також, не є доведеним ОСОБА_3 той факт, що ОСОБА_2 перешкоджає своїй доньці, ОСОБА_5, в побаченнях та спілкуванні зі своїм братом, ОСОБА_6 оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Безпідставними є доводи ОСОБА_4 про порушення оскаржуваним рішенням її прав та інтересів, як кредитора, оскільки визначення місця проживання дитини не залежить від наявності у ОСОБА_3 боргів, зокрема, перед ОСОБА_4 А тому вказане не може бути підставою для скасування законного рішення.

Інші доводи апеляційних скарг не є суттєвими для вирішення спірного питання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями самих сторін.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_9