Справа №591/9494/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Мальована-Когер В. В.
Номер провадження 22-ц/788/421/15 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Шевченка В. А. , Бойка В. Б.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2015 року

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення,

в с т а н о в и л а:

16 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по оплаті послуг за період з 01 вересня 2005 року по 31 серпня 2014 року у сумі 1877 грн. 23 коп. Обґрунтовував його тим, що він є виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, у тому числі і квартири відповідача, яка приєднана до централізованої системи. Відповідач надані послуги споживав, проте їх у повному обсязі не сплачував, внаслідок чого утворилася заборгованість. Крім того, частково сплачуючи спожиті послуги, відповідач фактично визнавав борг, тому перебіг строку позовної давності переривався.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2015 року позов ТОВ «Сумитеплоенерго» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованість у розмірі 1877,23 грн. та судові витрати в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухваленого рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення виконавчого комітету Сумської міської ради, на підставі яких позивач надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, у встановленому законом порядку не оприлюднені, тому є нечинними, а відтак відсутні законні підстави для нарахування боргу, який відповідач не визнавав та не сплачував. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого відповідач заявляв в суді першої інстанції.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, проте, в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1.

На підставі рішень Сумської міської ради від 03 серпня 2005 року №1338-МР, від 27 грудня 2005 року №720, від 20 травня 2011 року №322 ТОВ «Сумитеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання по житловому багатоквартирному будинку АДРЕСА_1.

Рішеннями виконавчого комітету Сумської міської ради «Про тарифи та послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються на базі міського цілісного майнового комплексу по виробництву та транспортуванню тепла та електричної енергії ТОВ «Сумитеплоенерго» для населення» від 10 жовтня 2008 року №488, від 26 січня 2010 року №41 та від 28 грудня 2010 року №830 встановлено двоставковий тариф на послуги з централізованого опалення, який складається з плати за приєднане теплове навантаження (абонплати) і плати за спожиту теплову енергію та затверджено його розміри.

Доказів того, що зазначені рішення визнавалися в установленому законом порядку незаконними чи нечинними матеріали справи не містять і відповідачем на підтвердження своїх заперечень не надано.

Нарахування оплати за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з жовтня 2008 року проводяться відповідно до зазначених двоставкових тарифів.

Відповідач, квартира якого приєднана до централізованої системи опалення та гарячого водопостачання, у період з вересня 2005 року по серпень 2014 року користувався наданими позивачем послугами, проте, оплачував їх частково, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість за вказаний період в сумі 1877,23 грн., яка складається з 671,42 грн. боргу за опалення, 666,62 грн. боргу за гаряче водопостачання та 539,19 грн. боргу з абонплати.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Сумитеплоенерго», суд першої інстанції виходив з того, що надані послуги позивачем споживалися, проте ним своєчасно та в повній мірі не оплачувалися, внаслідок чого виник борг, який підлягає стягненню.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Врахувавши зазначені вимоги закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обов'язок відповідача сплачувати у повному обсязі та у визначений строк плату за спожиті послуги.

Проте, не можливо погодитися з висновком місцевого суду про стягнення коштів за весь період виникнення заборгованості, оскільки суд не застосував закон, який необхідно було застосувати.

Відповідно до ст. ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 у своїх запереченнях на позовну заяву посилався на застосування до спірних правовідносин позовної давності. Вказане заперечення було оголошено судом в судовому засіданні, а також зазначено в оскаржуваному рішенні. Проте, дане питання суд не вирішив, мотивів відмови у застосуванні цього строку не навів.

З огляду на вище наведене та враховуючи, що плата за послуги здійснюється щомісячними платежами та вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, перебіг строку позовної давності по оплаті послуг має обчислюватися з моменту настання строку сплати чергового платежу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності та відмови з цих підстав у задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за період з вересня 2005 року по вересень 2011 року, так як трьохрічний строк позовної давності сплив, а позивач звернувся з позовом в цій частині поза межами строку звернення до суду.

З клопотанням про поновлення цього строку він до суду не звертався. Належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, які б свідчили про визнання ним свого боргу, матеріали справи не містять та позивачем їх суду не надано, а щомісячна оплата частини послуг, а саме за опалення та гаряче водопостачання, які відповідач здійснював з 2009 року, не є підставою для переривання перебігу строку позовної давності стосовно іншої, невизнаної ним частини платежу - абонплати.

Вимоги позивача про стягнення заборгованості за період з вересня 2011 року по серпень 2014 року, які заявлені ним в межах строку позовної давності, підлягають задоволенню.

З оборотної відомості вбачається, що борг за цей період за надані послуги з опалення та гарячого водопостачання відсутній, а борг з абонплати становить 279,36 грн. (36 місяців х 7,76 грн.), та підлягає стягненню з ОСОБА_3

За таких обставин, місцевий суд на вимоги ст.267 ЦК України уваги не звернув, не застосував до спірних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності та дійшов помилкового висновку про повне задоволення позовних вимог, тому рішення суду першої інстанції на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про їх часткове задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають розподілу.

Пропорційно до задоволених позовних вимог, що становлять 15 %, компенсації за рахунок відповідача на користь позивача підлягає 36,54 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, та в дохід держави 18,27 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом. За рахунок позивача підлягає компенсації в дохід держави 103,53 грн. за розгляд справи в апеляційному суді.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2015 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» заборгованість у розмірі 279 грн. 36 коп.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» 36 грн. 54 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та в дохід держави 18 грн. 27 коп. судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» в дохід держави 103 грн. 53 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -