РІШЕННЯ

Іменем України

29 травня 2015 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Петренко Л.В., при секретарі Похвалітовій М.В.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Резніченко І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Токмак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та повернення коштів з депозитного рахунку та нарахованих відсотків,

встановив:

20 березня 2015 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк» «Фінанси і Кредит» на його користь суму строкового депозитного вкладу «Нові гроші» за Договором-Заявою № 313731/47272/3-14 від 04 грудня 2014 року з в розмірі 3700,00 (три тисячі сімсот) доларів США 00 центів та суму нарахованих процентів за Договором-Заявою № 313731/47272/3-14 від 04 грудня 2014 року за договором банківського вкладу у розмірі 115,28 (сто п'ятнадцять) доларів США 28 центів.

В обґрунтування позову зазначає, що 04 грудня 2014 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі заступника начальника відділення №13 ОСОБА_3 було укладено Договір-заява №3 1373 1/47272/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в іноземній валюті.

Пунктом 1 вищезазначеного договору-заяви передбачено, що вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на Вкладний рахунок НОМЕР_1 у сумі 3700,00 доларів США на строк з 04 грудня 2014 року по 04 березня 2015 року, тобто строк дії договору сплинув 04 березня 2015 року.

Крім того, п.6 договору-заяви передбачено, що після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1 Основних умов.

Умови депозитного договору встановлюють обов'язок банка повернути вкладникові депозит по закінченні строку дії депозитного договору.

Він звертався до відповідача 25.02.2015 року та 04.03.2015 року з вимогою повернути суму вкладу, однак відповідач не вчинив жодних дій щодо повернення коштів.

Відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, а тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та надав до суду письмові заперечення, в яких просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначив, що дійсно між АТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі начальника відділення №13 Філії «Запорізьке РУ» Банк «Фінанси та Кредит» та громадянином України ОСОБА_1 було укладено Договір - Заяву №313731/47272/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в іноземній валюті від 04 грудня 2014 року. Відповідно до умов Депозитного договору «Вкладник» вносить, а «Банк» приймає грошові кошти в іноземній валюті на Вкладний рахунок у сумі 3700,00 доларів США на строк по 04.03.2015 року. За час користування коштами Вкладу протягом строку, Банк нараховує і виплачує Клієнту проценти за ставкою 12,50% річних. Відповідно до укладеного між банком та позивачем депозитного договору останній є строковим, тобто кошти видаються в кінці строку. Проте згідно ст.55 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк України здійснює функції банківського регулювання і нагляду за діяльністю банків в межах та порядку, передбачених законодавством України. Відповідно ст.56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для банків. На момент звернення Позивача до Банку (25.02.2015року) з вимогою повернення суми вкладу, діяла Постанова НБУ № 758 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» від 03 грудня 2014 року, відповідно до підпункту 9 пункту 6 даної Постанови, уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15 000 (п'ятнадцяти тисяч) гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України та не допускати обмежень щодо переказу коштів в іноземній валюті, що належать клієнтам, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України.

Окрім цього, на даний час діє Постанова НБУ № 160 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» від 03.03.2015року, яка також регламентує діяльність банків в частині певного обмеження видачі готівкових коштів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність» державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у таких формах: адміністративне регулювання: встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків. Таким чином, дана Постанова була видана в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю, та була обов'язковою для виконання усіма банками, яким вона адресована.

Відповідно до п. 7.4. Основних умов «Сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором у випадку виникнення обставин непереборної сили (що знаходяться поза межами контролю Сторін Договору, які Сторони Договору не и передбачити або запобігти, якщо такі обставини призвели до неможливості виконання Сторонами своїх зобов'язань, до яких відносяться: стихійні лиха, аварії, пожежі, масові безладдя, страйки, воєнні дії, протиправні дії третіх осіб, вступ у дію законодавчих актів, урядових постанов і розпоряджень державних органів, актів нормативного характеру Національного банку України, що прямо або побічно забороняють або обмежують можливість належного виконання Сторонами своїх зобов'язань за Договором. При цьому строк виконання зобов'язань відкладається на весь строк дії таких обставин».

В п. 9 Депозитного договору зазначено, що Вкладник підписанням Договору-заяви усвідомлює та погоджується з тим, що Основні умови разом з Депозитним договором складають договір банківського вкладу та є його невід'ємними частинами.

Згідно умов п.5.3. Основних умов, у випадку дострокового розірвання договору, Вкладник повинен повідомити Банк за 10 днів до передбачуваної дати такого розірвання, шляхом надання Банку заяви у 2-х примірниках. При цьому здійснюється перерахунок процентів згідно п.5 депозитного договору.

Так, Позивач в позовній заяві вказує на той факт, що він 25.02.2015 року звернувся із заявою про повернення суми вкладу. При цьому, підпис фізичної особи не підтверджує факт отримання Банком заяви Позивача, а лише встановлює факт отримання фізичною особою заяви від Позивача. Посилаючись на зазначені обставини представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 04 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено Договір-заява №313731/47272/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в іноземній валюті (а.с. 5).

Згідно пункту 1 вказаного договору-заяви вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на Вкладний рахунок НОМЕР_1 у сумі 3700,00 доларів США на строк з 04 грудня 2014 року по 04 березня 2015 року, у порядку та на умовах визначених в цьому договорі-заяві та в основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», які затверджені згідно з внутрішніми процедурами банку та оприлюднені на офіційному сайті.

Відповідно до пункту 2 договору-заяви за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 12,50 %. Нарахування відсотків здійснюється банком в порядку визначеному п. 4.1.3. Основних умов. Капіталізація процентів нарахованих на вклад не проводиться. Нараховані проценти зараховуються вкладнику на рахунок відкритий у банку НОМЕР_1.

Крім того, п.6 договору-заяви передбачено, що після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1 Основних умов.

Строк розміщення вкладу визначений п. 1 договору-заяви, не може бути продовжений сторонами, про що зазначено в п. 7 вказаного договору-заяви.

Відповідно до п. 5.1. Основних умов, у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, кошти з Строкового вкладного рахунку повертаються Вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дія Договору припиняється. Якщо день повернення суми Вкладу припадає на вихідний, святковий, неробочий день, то повернення суми Вкладу проводиться Банком на наступний перший робочий день.

Відповідно до п. 5.2. Основних умов, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахуванням на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити, зобов'язаний надати банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу, визначеного договором-заявою.

25 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до банку з заявою, в якій просив повернути 04 березня 2015 року банківський вклад в сумі 3700 доларів США (а.с. 7).

Відповідно до п. 6.3.2. Основних умов, банк зобов'язаний при припиненні дії Договору здійснити розрахунок, повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти в дату повернення вкладу та закрити вкладний рахунок.

04 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до банку з проханням надати письмову відповідь з яких причин йому на його вимоги у зв'язку з закінченням строку депозитного вкладу не повертають грошові кошти (а.с. 6).

Листом за № 60 від 25.03.2015 року банк позивачу повідомив про встановлені обмеження видачі готівкових коштів у іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків через каси та банкомати в межах до 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ відповідно до Постанови Правління НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» № 160 від 03.03.2015 року.

Відповідачем жодних дій по поверненню депозитного вкладу та відсотків не здійснено.

Умови депозитного договору встановлюють обов'язок банка повернути вкладникові депозит по закінченні строку дії депозитного договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 2 ст. ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Пунктом 6 договору-заяви передбачено, що після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1 Основних умов.

Строк дії договору складає з 04 грудня 2014 року по 04 березня 2015 року.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління НБУ №516 від 03.12.2003 року. (далі -Положення від 03.12.2003 р. №516)).

Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. №516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит).

Банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. №516).

Враховуючи наведені вище положення чинного законодавства у відповідача виник обов'язок щодо повернення вкладу зі спливом встановленого договором-заявою №313731/47272/3-14 від 04 грудня 2014 року строку, проте відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З 04 березня 2015 року (дати повернення коштів, зазначеної в Договорі) і до теперішнього часу відповідач не повернув позивачу Депозитний вклад та не сплатив суму нарахованих за користування ним процентів, тим самим не виконав своїх зобов'язань за Договором.

Грошові кошти згідно договору депозиту належать позивачеві на праві приватної власності.

Відповідно до змісту ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження права клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Європейський суд з прав людини у справі «Золотас проти Греції» зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня2011 року)».

Згідно зі ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав».

Відмовляючись повернути одночасно всю суму коштів, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Таке порушення виявилося в наступному: у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оцінюючи докази по справі, суд критично ставиться до заперечень представника відповідача про те, що як на момент виникнення спору, так і на даний час діють постанови Правління НБУ, якими обмежено порядок видачі грошових коштів в іноземній валюті, в тому числі й з депозитних (вкладних) рахунків, оскільки будь-які розпорядження НБУ, викладені в постановах чи інших документах є за своїм характером підзаконними нормативними актами та не можуть суперечити закону або змінювати його зміст. В разі, якщо підзаконні нормативно-правові акти не відповідають нормі Закону, то їх застосування до вирішення спірних правовідносин є недопустимим.

Право Національного банку України, використовуючи адміністративний метод банківського регулювання, встановлювати заборону та обмеження щодо вчинення банківськими установами певних дій (операцій) закріплено у Законі України «Про банки та банківську діяльність».

Так, згідно ч. 1 ст. 66 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України шляхом встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків.

Згідно ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Посилання представника відповідача на постанови НБУ, що обмежують право вкладника на отримання вкладу, протирічить нормам ЦК України, а тому суд повинен застосовувати акт законодавства, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов до висновку про необхідність застосування в даному випадку положень статей 1058, 1060 ЦК України, відповідно до яких відмова відповідача у видачі депозиту є незаконною. Як вже зазначалося, положення ЦК України передбачають обов'язок банку повернути вклад на першу вимогу вкладника або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

В зв'язку з цим при вирішенні даного спору суд керується вимогами Закону України N 435-IV, яким є Цивільний кодекс України, який має більшу юридичну силу.

Встановивши такі обставини, суд дійшов висновку про невідповідність дій банку вимогам закону та умовам укладених з банком договорів. Адже, відповідно до ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу банк зобов'язаний повернути вклад зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Слід зазначити також, що укладаючи договір банківського вкладу, банк брав на себе певні ризики, а тому погіршення економічної ситуації в країні не є підставою для невиконання ним своїх договірних зобов'язань.

Отже, відповідач зобов'язаний повернути суму вкладу у зв'язку з закінченням строку дії договору, а відмова від такої видачі є неправомірною.

Належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення коштів у валюті, визначеній у договорі банківського вкладу, а саме у доларах США.

Грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 14 постанови від 18 грудня 2009 р. N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет N 15-93).

У зв'язку з наведеним слід дійти висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Проте слід переконатись, що у банку наявна генеральна ліцензія та письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій, отримані у встановленому порядку.

У відповідача наявна ліцензія на здійснення валютних операцій (а.с. 65).

Враховуючи правову позицію Верховного Суду України викладену в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 р. у справі N 6-145цс14, де зазначено, що грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень статей 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 р. N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Згідно з ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно п. 1.6. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління НБУ №516 від 03.12.2003 року, Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: - у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; - у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті; - у банківських металах, якщо вкладний (депозитний) рахунок відкритий у банківських металах, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - у національній валюті.

В даному випадку позивачем вносилися грошові кошти в іноземній валюті, в доларах США, він просить повернути грошові кошти у валюті вкладу, тобто в доларах США.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття має перелік способів захисту прав та інтересів, який не є вичерпним, оскільки частиною 2 п. 10 встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Право вибору способу захисту належить особі. В зв'язку з чим вимога позивача про стягнення суми депозиту з відповідача є законною.

Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність вимоги позивача щодо повернення суми вкладу у розмірі 3700,00 доларів США.

Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові.

Відповідно до п.2 Договору-заяви за час користування коштами Вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, Банк нараховує і виплачує Вкладникові проценти за ставкою 12,50% річних. Нарахування процентів здійснюється Банком у порядку, визначеному п.4.1.3 Основних умов. Капіталізація процентів, нарахованих на Вклад, не проводиться. Нараховані проценти зараховуються Вкладнику на рахунок, відкритий у Банку НОМЕР_1.

З наведеного вбачається, що проценти за договором банківського вкладу нараховуються у розмірі, передбаченому договором по день фактичного їх повернення, у разі, коли такі не були повернуті вкладнику на його вимогу у встановлений договором строк. Така правова позиція наведена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 травня 2013 року (справа N 6-39цс13 про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України від 28.01.2015 року, справа № 6-247цс14 про стягнення коштів.

Позивач просить стягнути суму нарахованих процентів у розмірі 115,28 (сто п'ятнадцять) доларів США 28 центів, проте відповідач з вказаним розрахунком не погодився вказав що розрахунок здійснено не правильно, крім того зазначив, що позивачем не враховано військовий збір який повинен утримуватися з нарахованих відсотків та податок 20 % з нарахованих відсотків.

У зв'язку з чим надав довідку про розмір нарахованих відсотків, що становить 114,34 доларів США, що складається: податок 20 % з нарахованих відсотків - 21,13 доларів США; військовий збір 1,5 % з нарахованих відсотків - 1,20 доларів США; сума відсотків до видачі 92,01 доларів США (а.с. 72).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про захист прав споживачів та повернення коштів з депозитного рахунку та нарахованих відсотків підлягають частковому задоволенню, а саме поверненню суми строкового депозитного вкладу «Нові гроші» в іноземній валюті за Договором-Заявою № 313731/47272/3-14 від 04 грудня 2014 року в розмірі 3700,00 (три тисячі сімсот) доларів США 00 центів та суми нарахованих процентів у розмірі 114,34 доларів США, що складається: податок 20 % з нарахованих відсотків - 21,13 доларів США; військовий збір 1,5 % з нарахованих відсотків - 1,20 доларів США; сума відсотків до видачі 92,01 доларів США.

Враховуючи положення абз. 2 п. 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року N 10, порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону N 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову.

Офіційний курс Національного банку України станом на 20 березня 2015 року склав 2319,0613, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту НБУ (а.с. 73-74).

Ціна позову в іноземній валюті складає 3700 доларів США (сума вкладу) та 115 доларів США 28 центів (сума нарахованих позивачем процентів), що складає 3 815 доларів США 28 центів, що в національній валюті становить 88 478,68 грн.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, позивача, звільнено від сплати судового збору, а тому він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 3700 доларів США (суми вкладу) та 114,34 доларів США (суми нарахованих процентів), а всього 3 814,34 доларів США, що в національній валюті становить 88 456,88 грн.

Так, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 884,56 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57-60, 64, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та повернення коштів з депозитного рахунку та нарахованих відсотків - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк» «Фінанси і Кредит» на користь ОСОБА_1 суму строкового депозитного вкладу «Нові гроші» в іноземній валюті за Договором-Заявою № 313731/47272/3-14 від 04 грудня 2014 року в розмірі 3700,00 (три тисячі сімсот) доларів США 00 центів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк» «Фінанси і Кредит» на користь ОСОБА_1 суму нарахованих процентів за Договором-Заявою № 313731/47272/3-14 від 04 грудня 2014 року договором банківського вкладу у розмірі 114,34 доларів США, що складається: податок 20 % з нарахованих відсотків - 21,13 доларів США; військовий збір 1,5 % з нарахованих відсотків - 1,20 доларів США; сума відсотків до видачі 92,01 доларів США.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк» «Фінанси і Кредит» на користь держави судовий збір в розмірі 884,56 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя /підпис/

згідно з оригіналом

Суддя: