Провадження № 22-ц/780/1361/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С.М.
Категорія 42 16.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

16 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Приходька К.П., Таргоній Д.О.,

при секретарі - Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обгрунтування позову послався на те, що рішенням виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 квітня 1999 року йому надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,14 га по АДРЕСА_1. 09 жовтня 2009 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області між ним та ОСОБА_3 було поділено житловий будинок, який розташований на вказаній вище земельній ділянці по АДРЕСА_1. Зазначав, що він за згодою відповідача за власний рахунок провів розподіл земельної ділянки та виготовив кадастровий план. В подальшому він за особисті кошти придбав будівельні матеріали: профіль загальною вартістю 862 грн. 45 коп., трубу вартістю 523 грн. 59 коп. та у межах, визначених схемою розподілу, встановив паркан, роботи з монтажу якого становлять 2000 грн. Однак відповідач пошкодила встановлений ним паркан, а 02 вересня 2014 року повністю його зруйнувала, внаслідок чого йому було спричинено матеріальну шкоду.

З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 3 386 грн. 04 коп. та моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2014 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із недоведеності ОСОБА_2 позовних вимог.

Такі висновки суду є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як роз'яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2009 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл житлового будинку і земельної ділянки між подружжям та визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1. При цьому судом встановлено, що вказаний житловий будинок побудований за спільні кошти сторін і зареєстрований на ОСОБА_2, а тому суд дійшов висновку, що будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельна ділянка площею 0,14 га, що знаходиться біля будинку, є спільною сумісною власністю подружжя. Дане рішення набрало законної сили 20 жовтня 2009 року (а.с.29-30).

На підставі рішення Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 08 червня 2013 року № 5 присвоєно поштову адресу 1/2 частині житлового будинку та земельній ділянці площею 0,0711 га, яка належить ОСОБА_3: АДРЕСА_2 (а.с.32).

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 3 386 грн. 04 коп. та моральну шкоду у розмірі 2 000 грн., посилаючись на те, що він після проведення за згодою ОСОБА_3 розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1 та виготовлення кадастрового плану, за особисті кошти придбав будівельні матеріали: профіль загальною вартістю 862 грн. 45 коп., трубу вартістю 523 грн. 59 коп. та у межах, визначених схемою розподілу, встановив паркан, роботи з монтажу якого становлять 2000 грн. Однак відповідач пошкодила встановлений ним паркан, а 02 вересня 2014 року повністю його зруйнувала, що, на думку позивача, підтверджується даними журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області.

Вирішуючи спір, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не надано безспірних доказів заподіяння йому матеріальної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_3 та розмір цієї шкоди. При цьому суд правильно зазначив, що схема розподілу земельної ділянки та кадастровий план, на які посилається позивач, не мають правового значення для вирішення справи, оскільки позивачем не надано правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а надані ним суду документи: видаткова накладна від 11 вересня 2013 року та замовлення покупця від 19 вересня 2013 року, не підтверджують того, що зазначені у них будівельні матеріали були використані на будівництво паркану по АДРЕСА_1.

Крім того, колегія суддів вважає, що матеріали перевірки за заявою ОСОБА_2 від 02 вересня 2014 року про пошкодження паркану по АДРЕСА_1 (а.с.84-92), які були витребувані апеляційним судом, також не підтверджують того, що ОСОБА_2 була заподіяна шкода внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_3

Так, з матеріалів перевірки вбачається, що 11 вересня 2014 року начальником Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області 11 вересня 2014 року за результатами перевірки заяви ОСОБА_2 від 02 вересня 2014 року було затверджено висновок, яким встановлено, що 02 вересня 2014 року демонтаж паркану по АДРЕСА_1 здійснив ОСОБА_4, який пояснив, що його батько ОСОБА_2 незаконно встановив вказаний паркан, оскільки після поділу судом між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільно нажитого ними майна, до цього часу не визначено межу, по якій може проходити паркан. У зв'язку з цим перевірку за повідомленням ОСОБА_2 закінчено та йому повідомлено, що порушені ним у заяві питання є цивільно-правовими відносинами та підлягають розгляду у суді (а.с.87).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів про заподіяння йому матеріальної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_3

Оскільки позивач пов'язував завдання йому моральної шкоди із знесенням паркану, а суд обґрунтовано відмовив в позові про стягнення матеріальної шкоди, то відсутні також і підстави для стягнення моральної шкоди.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону, підстав для його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи і повністю спростовуються матеріалами справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді