АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/163/15 Головуючий 1 інстанції Губська Я.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коваленко І.П.

суддів - Овсяннікової А.І., Довгаль А.П.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду міста Харкова від 06 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 28.01.2011 року він позичив відповідачу суму у розмірі 100000 доларів США, що на той день згідно курсу НБУ було еквівалентом 793 000 грн. строком до 01.04.2011 року. На підтвердження позики та отримання коштів відповідач написав розписку позивачу. 02.04.2011 року позивач пред'явив відповідачеві усну вимогу про повернення коштів за розпискою, на що відповідач не прореагував. Договором між позивачем та відповідачем не передбачені розмір і порядок одержання відсотків, а законодавчо він встановлюється на рівні облікової ставки НБУ. За період з 01.04.2011 року по 01.08.2012 року сума заборгованості за відсотками становить 81283 грн. (10,25відсотків від суми боргу), загальна сума заборгованості становить 874 283 грн. На час звернення до суду відповідач грошей не повернув, у зв'язку з чим ОСОБА_2 і звернувся з даним позовом до суду.

Просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 874 283 грн. та судові витрати у розмірі 3 306 грн.

У судове засідання позивач не з'явився , а представник надав заяву в якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений.

Заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 06 листопада 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 847 283 грн., сплачені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 219 грн., а всього 977 502 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2012 року виправлено описку в резолютивній частині рішення суду від 06.11.2012 року, та зазначено вірно суму боргу як «874283 грн.», загальну суму, що підлягає стягненню як «877502 грн.».

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.09.2013 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив заочне рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити повністю, посилаючись на неповноту встановлення судом обставин справи перед винесенням рішення та неправильність встановлення обставин, які мали значення для справи, неправильне неповне дослідження доказів та їх оцінка, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного визначення правовідносин сторін. Крім того, вважав, що суд невірно застосував норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого спір про стягнення суми заборгованості вирішений неправильно, оскільки він повернув позивачу суму боргу в повному обсязі, про що свідчить наявність у нього оригіналу розписки ,яку він надасть в судове засідання апеляційної інстанції.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2013 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 06 листопада 2012 року скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 вересня 2014 року касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2013 року скасовано, та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, згідно ч. 3 цієї ж статті позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Судом встановлено, що 28.01.2011 року позивач позичив відповідачу суму у розмірі 100000 доларів США, що на той день згідно курсу НБУ було еквівалентом 793 000 грн. строком до 01.04.2011 року.

На підтвердження позики та отримання коштів відповідач написав розписку позивачу.

В матеріалах справи наявні копія розписки (а.с.6 т.1) та оригінал розписки (а.с.134 т.1).

За період з 01.04.2011 року по 01.08.2012 року сума заборгованості за відсотками становить 81283 грн., загальна сума заборгованості становить 874 283 грн.

Оскільки на час звернення до суду відповідач грошей не повернув, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення цієї суми з відповідача на користь позивача.

Доводи апелянта стосовно того, що він повернув суму боргу позивачу, колегією суддів не приймаються, оскільки жодних доказів повернення коштів ним не надано.

Відповідно до вимог ч.ч.2,3 ст.545 ЦК України ,якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта пояснив, що відповідач не заперечує, що він дійсно позичив у позивача суму у розмірі 100000 доларів США, однак, він повернув всю суму позивачу. Посилання в апеляційній скарзі на те, що він надасть в судовому засіданні апеляційної інстанції оригінал розписки виконати неможливо і не можна надати оригінал розписки, оскільки відповідач цю розписку знищив, пояснивши, що не бажає, що б в подальшому ще були пред'явлені будь-які вимоги стосовно цього боргу.

Отже, відповідач не заперечував, що кошти він дійсно отримав, доказів повернення позики він не надав.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що рішення суду виконувалось.

Так, ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 11 липня 2013 року було задоволено подання старшого державного виконавця Київського ВДВС Харківського МУЮ про заміну порядку і способу виконання рішення суду і змінений порядок і спосіб виконання рішення суду шляхом передачі квартир № 11,13,14,15,15-а,16,18,29,31,32,35 будинку АДРЕСА_1 загальною площею 194,2 кв.м вартістю 872418,04 грн. у власність стягувача ОСОБА_2 в рахунок погашення суми боргу. (а.с.212-213 т.1).

На цю ухвалу суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу ,однак, в подальшому подав заяву про відмову від апеляційної скарги і ця відмова ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2014 року була прийнята, а апеляційне провадження було закрито. (а.с.68 т.2).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що дійсно рішення суду виконувалось і залишилась нестягнутою сума еквівалентна 12 000 доларам США.

Щодо оригінала розписки на а.с.134 т.1, то відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 29.11.2013 року підпис ОСОБА_1 в розписці виконаний не ним. (а.с.3-5 т.2).

Однак, сам ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, поясненнях на касаційну скаргу не заперечував, що кошти він отримав.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 також пояснила, що відповідач не заперечував, що кошти він отримав, і наполягав на тому, що ці кошти він повернув.

Отже, висновки вищезазначеної експертизи колегія суддів не приймає, оскільки відповідач не заперечував, що кошти він отримав.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що оригінал розписки на а.с.134 т.1 не той оригінал ,який він надавав суду, в зв'язку з чим подав клопотання про призначення судової хіміко-технічної експертизи для визначення дати виготовлення цієї розписки (а.с.134).

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі також посилався на те, що оригінал розписки на а.с.134 т.1 не той, який він писав, коли брав кошти в борг, оскільки оригінал розписки знаходиться у нього.

Пред'явити оригінал розписки від 28.01.2011 року, який би свідчив про повернення ним боргу, відповідач не має можливості, оскільки за поясненнями його представника, він цю розпису знищив, усвідомлюючи, що ця розписка є предметом розгляду в апеляційному провадженні.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 05 листопада 2014 року по справі була призначена судова хіміко-технічна експертиза за клопотанням ОСОБА_2 для визначення дати виготовлення розписки (а.с.134), а саме чи була виготовлена розписка, датована 28 січня 2011 року після 6 листопада 2012 року.

Однак, в зв'язку з тим, що відповідачем було подано заяву про неможливість надання ним оригіналів документів за період з січня 2011 року до жовтня 2013 року (в тому числі за листопад 2012 року) у зв'язку із їх відсутністю, які були необхідні для проведення цієї експертизи, експертиза проведена не була.

Отже, відповідачем будь-яких доказів повернення коштів позивачу, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми позики.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду міста Харкова від 06 листопада 2012 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -