Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/755/15-ц

25 травня 2015 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі:головуючого -судді: Мужика І.І.

секретаря : Кушнірчук М.Д.

з участю представника позивача: Чорна Н.М.

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна справу за позовом

Чернівецького медичного коледжу Буковинського державного медичного університету до ОСОБА_4 про відшкодування вартості навчання,-

Встановив:

Чернівецький медичний коледж Буковинського державного медичного університету звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування вартості навчання,-

В судовому засіданні представник позивача Чернівецького медичного коледжу Буковинського державного медичного університету-Чорна Н.М. позов підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, яку просить задоволити.

Представник відповідача по справі ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав і просить в його задоволенні відмовити, оскільки він безпідставний.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню всіх обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі.

Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до наказу №42/ст від 15.08.2010 року ОСОБА_4 зараховано студентом медичного коледжу на денну форму навчання за спеціальністю «Сестринська справа» (а.с.10).

Судом встановлено, що 09 вересня 2010 року Чернівецький медичний коледж Буковинського державного медичного університету та ОСОБА_4 уклали угоду №233 про підготовку фахівця із базовою вищою медичною освітою державної форми навчання(а.с.11).

29.06.2013 року відповідач по справі ОСОБА_4 закінчила Чернівецький медичний коледж Буковинського державного медичного університету, здобула кваліфікацію медичної сестри, та їй видано диплом молодшого спеціаліста НОМЕР_1 та на підставі розподілу державного замовника - Департаменту охорони здоров'я та цивільного захисту населення Чернівецької ОДА, відповідач по справі ОСОБА_4 була направлена на роботу в ЛПЗ Сокирянського району Чернівецької області про що свідчить її підпис в журналі обліку направлень (а.с.10, 12-13).

Даний факт не заперечили сторони по справі.

Однак, в порушення умов угоди та вимог чинного законодавства, відповідач по справі ОСОБА_4 не прибула у встановлений термін до місця направлення, без поважної причини до роботи не приступила та не відпрацювала у замовника три роки, що підтверджується довідкою КУ «Сокирянська Центральна районна лікарня Чернівецької області» від 04.04.2014 року №1655(ас.14).

У зв'язку з цим, 07.08.2014 року Чернівецький медичний коледж направив претензію №363/01.1 відповідачу по справі ОСОБА_4 із вимогою в термін до 01 жовтня 2014 року відшкодувати вартість навчання, а також компенсувати всі витрати(ас.15).

Даний факт не заперечили сторони по справі.

У чинних нормативно-правових актах, а саме: Законі України «Про освіту», постанові Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 та від 1 березня 2007 року № 313, передбачається обов'язок особи, яка здобула освіту, за кошти державного або місцевого бюджетів і направляється на роботу, відпрацювати за направленням після закінчення навчання не менше трьох років.

Відповідно до частини 2 статті 52 Закону України «Про освіту» випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року затверджено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних, закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням.

Згідно п. 8 Порядку випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. А п. 14 Порядку передбачено, що у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету- вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Пунктами 15, 20, 21, 24, 25 вказаного Порядку передбачено, що молодий фахівець повинен прибути па роботу до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Молодим фахівцям, які одержали направлення на роботу після закінчення вищого навчального закладу надається відпустка тривалістю 30 календарних днів. У разі, якщо замовник відмовив у прийнята на роботу молодого фахівця, останній повинен звернутися до служби зайнятості за сприянням у працевлаштуванні.

Таким чином, внаслідок відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням відповідач зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання .

Згідно представленого позивачем остаточного розрахунку фактичних витрат, пов'язаних з

навчанням відповідача по справі ОСОБА_4 у Чернівецькому медичному коледжі Буковинського державного медичного університету, який проведено у відповідності до вимог Постанови КМ України від 01.03.2007 року № 313 сума витрат до відшкодування, в яке включено період навчання становить 18 583 грн., а також виплачена стипендія- 8 800 грн. Загальна сума витрат за навчання становить 27 383 грн.

Дана сума витрат не оспорюється сторонами по справі.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Стаття 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, зокрема відшкодування збитків. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Обов'язок випускника відшкодувати навчальному закладу повну вартість навчання встановлений ст.2 Указу Президента України від 23.01.1996 року №77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», відповідно до якого особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вини зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації відпрацювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку повну вартість навчання.

Відповідачем не наведено обставин за наявності яких він звільняється від відповідальності по відшкодуванню фактичних витрат пов'язаних з її навчанням у коледжі.

А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про задоволення позову.

На підставі ст.629 ЦК України, керуючись ст.ст. 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позов Чернівецького медичного коледжу Буковинського державного медичного університету- задоволити.

Стягнути в користь Чернівецького медичного коледжу Буковинського державного медичного університету з ОСОБА_4 вартість навчання в сумі 27 383 грн., а також 273 грн.83 коп. судового збору по справі, а всього 27 656 грн. 83 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Надвірнянський районний суд.

Суддя Мужик І.І.

Повний текст рішення виготовлено 27.05.2015 року