22-ц/775/586/2015(м)
Категорія 50 Головуючий у 1-й інстанції Шатілова Л.Г.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів Ткаченко Т.Б., Гаврилової Г.Л.

при секретарі Меркуловій Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23 червня 2010 року з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 08 травня 2014 року з нього на користь ОСОБА_4, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. На даний час його матеріальне становище змінилося, оскільки, не маючи власного житла, він змушений орендувати квартиру, на оплату якої витрачає значну частину заробітної плати, крім того, змушений допомагати пристарілим батькам. У зв'язку з цим просив зменшити розмір аліментів, що стягуються на утримання неповнолітніх дітей, з ? частини до 1/6 частини його заробітку на кожну дитину.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Зменшено розмір аліментів, визначених та стягнутих за рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23 червня 2010 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_5, з 1/4 частини до 1/5 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до повноліття дитини.

Зменшено розмір аліментів, визначених та стягнутих рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 08 травня 2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_6, з 1/4 частини до 1/5 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до повноліття дитини.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду про зменшення розміру аліментів, що стягуються на її користь на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 до 1/5 частини скасувати, в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 у цій частині відмовити, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_4, яка надала відповідну заяву.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України апеляційний сул перевіряє рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на користь ОСОБА_2, оскільки рішення суду про зменшення розміру аліментів на користь ОСОБА_4 сторонами не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, заперечення ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м.Маріупол від 23 червня 2010 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 08 травня 2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При визначені розміру аліментів суд, відповідно до положень ст. 182 СК України, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.ст. 183, 84 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 ст. 192 СК України та роз'яснень, викладених в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на користь ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що з часу ухвалення рішень про стягнення аліментів майновий стан ОСОБА_3 змінився, він був знятий з реєстрації у гуртожитку та змушений орендувати житло.

Натомість, як пояснив в судовому засіданні позивач ОСОБА_3 житло він орендує майже п'ять років і це підтверджується матеріалами справи. Так, 15 травня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 був укладений договір найму жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 (а.с. 38).

Отже, на час ухвалення Жовтневим районним судом м.Маріуполя 23 червня 2010 року рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь відповідача ОСОБА_2, обставини, пов'язані з орендою житла, вже існували, а само по собі зняття з реєстрації у гуртожитку на майновий стан позивача не впливає.

Також не можна вважати погіршенням матеріального стану позивача ОСОБА_3 збільшення орендної плати щомісячно до 1500 грн., визначену за договором найму у 2015 році, порівняно з орендною платою за цю квартиру у розмірі 1200 грн. у 2010 році (а.с. 37).

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_3 не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог про зменшення розміру аліментів, що стягуються на користь відповідача ОСОБА_2, як це передбачено положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Статтею 192 СК України передбачена можливість, а не обов'язковість задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів. Суд, виходячи з конкретних обставин справи, повинен вирішити спір.

Оскільки позивачем не доведені обставини, які б обґрунтовували зміну розміру аліментів, то підстави, передбачені ст.192 СК України для задоволення позовних вимог про зменшення розміру аліментів на дитину відсутні.

При цьому, посилання позивача ОСОБА_3 на те, що аліменти на двох дітей становлять 50% його заробітної плати, як підстава для зменшення розміру аліментів ст.192 СК України не передбачена.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідно до ч.4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 в цій частині, у зв'язку з чим апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 квітня 2015 року в частині зменшення розміру аліментів стягнутих за рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23 червня 2010 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_5 з 1/4 частини до 1/5 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до повноліття дитини, скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: