АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н. ,

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.,

секретар Шерівська Ю.А.

за участю: ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації за частку в спільній частковій власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 05 червня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в Кельменецький районний суд Чернівецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення компенсації за частку в спільній частковій власності на підставі ч. 1 і 2 ст. 364 ЦК України. Саме тому, просила в рахунок поділу майна, а саме: автомобіля марки «Опель Віваро», 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та будівельних матеріалів, використаних на будівництво гаража по вул. Жовтневій, 13, смт. Кельменці Чернівецької області, стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію вартості частки у розмірі 58797 грн., та припинити за нею право власності на ? частку у автомобілі та будівельних матеріалах, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 587,97 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 05 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. В рахунок поділу майна, а саме: автомобіля марки «Опель Віваро», 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 стягнуто з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію у розмірі 42812,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 428,12 грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вищезазначене рішення суду скасувати в повному обсязі та зупинити провадження по справі. Вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального ___________________________________________________________________

справа № 22-ц/794/1005/15 р. Головуючий у І інстанції Туржанський В.В.

категорія: 59 Доповідач Лисак І.Н.

права, не відповідає дійсним обставинам справи. Зазначає, що суд порушив і не захистив не тільки його права та законні інтереси, але й членів його родини, а саме доньки ОСОБА_4, оскільки автомобіль «Опель Віваро», СЕ8476АХ, згідно технічного паспорту належить їй на праві приватної власності. Посилається на ст. ст. 61, 71 СК України, постанову Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить постановити ухвалу про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 05 червня 2015 року - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого набули рухоме майно, а саме: автомобіль марки «Опель Віваро», 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 85625 грн. та будівельні матеріали, використані на будівництво гаража по вул. Жовтневій, 13, смт. Кельменці Чернівецької області. Отже, між сторонами склалися правовідносини з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя, що здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 2 та 3 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В п. 25 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 05.03.2015 року встановлено, що спірний автомобіль відповідачем відчужено й на час розгляду справи він є власністю іншої особи, що підтверджується довідкою рахунком та свідоцтвом про реєстрацію ТЗ.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 15.01.2014 року про поділ спільного сумісного майна подружжя, залишеного в цій частині рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 05.03.2014 року без змін, встановлено, що автомобіль придбаний за кошти подружжя.

В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, висновок суду першої інстанції з посиланням на норми матеріального права про стягнення грошової компенсації за ? частку вартості неподільної речі, яка відчужена та зареєстрована за іншою особою, про відмову у задоволені вимог про припинення права власності, відповідає вимогам закону.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 26.12.2014 року про поділ майна в натурі та поділ спільного майна подружжя, залишеного без змін рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 05.03.2015 року в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на ? частку будівельних матеріалів, що використанні для будівництва гаража, який знаходиться в смт. Кельменці по вул. Жовтневій, 13, загальною вартістю 31969 грн., встановлено, що будівельні матеріали, за які зведено гараж, набуті за час перебування сторін у шлюбі, та є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається з обставин справи, вимог про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності в порядку ст. 370 ЦК України сторонами не заявлено, отже право спільної сумісної власності не припинилося.

Відповідно до ч.1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. За ч. 3 цієї норми виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України.

Згідно ч.2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, при вирішені вимог щодо сплати компенсації вартості частки суд обовязково встановлює чи не заборонений законом такий виділ у натурі або чи такий виділ є неможливим. Заборона законом на такий виділ не вбачається.

Про те, в силу абз. 1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. 3 цієї норми кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивач на виконання цих вимог не надала суду докази, що виділ будівельних матеріалів в натурі є неможливим, про що вірно був зроблений висновок судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Беручи до уваги вищевикладене, керуюсь ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 05 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: