Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2015 Справа №607/13073/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Процько Я.В.,

при секретарі Зубко О.Я.,

за участі адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1. В обґрунтування вказаних вимог позивачка зазначає, що відповідач є її колишнім чоловіком. Від шлюбу у них є спільна дитина. До розірвання шлюбу тобто до 12 травня 2014 року та певний час після цього, вони проживали у належній відповідачу спірній квартирі. Аж допоки 31 липня 2014 рок він не примусив їх покинути дане помешкання. ОСОБА_2 вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, вона та їх син, як члени сім'ї власника помешкання мають право на проживання у вказані квартирі незалежно від припинення на даний момент сімейних відносин.

У судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат ОСОБА_1 вказані вимоги підтримали та просили їх задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явився, забезпечивши явку свого представника - ОСОБА_4 котра проти задоволення позову заперечила і пояснила, що він є необґрунтованим, оскільки на момент перебування сторін у шлюбі спірна квартира належала не відповідачу, а його матері і була подарована йому лише 18 червня 2014 року, тобто після розірвання шлюбу. Мати відповідача не була та не є членом сім'ї позивачки, в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, а тому на ОСОБА_2 не поширюється дія вимог ч. 1 ст. 405 ЦК України.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Сторони уклали шлюб 05 серпня 2006 року і він був розірваний рішенням суду від 12 травня 2014 року.

У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_5.

Вказані обставини встановлені таким, що таким, що набрало законної сили рішенням Тернопільської міськрайонного суду Тернопільської області від 12 травня 2014 року, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (справа № 607/3168/14-ц), а тому, в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Також даним рішенням суду встановлено, що на момент його ухвалення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 тривалий час не ведуть спільного господарства.

Сторони визнали, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають ті факти, що вони, та їх спільна дитина під час перебування у шлюбі проживали у АДРЕСА_1. Це тривало приблизно до лютого 2014 року допоки відповідач не покинув зазначену квартиру і став проживати окремо. Про вказане показали свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Суд сприймає критично твердження свідка ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали разом у спірній квартирі до липня 2014 року, оскільки вони спростовуються показами інших свідків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до вимог ч. 1 та 4 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. (ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР)

Позивачка була членом сім'ї відповідача до моменту набрання законної сили рішенням суду про розірвання між ними шлюбу, тобто до 23 травня 2014 року.

І лише 18 червня 2014 року відповідач, на підставі договору дарування, набув у власність квартиру АДРЕСА_1, про що свідчить фотокопія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 червня 2014 року, індексний номер 23182973.

До 18 червня 2014 року вказане житлове приміщення належало ОСОБА_10. Вказаний факт стверджується фотокопією дублікату договору дарування від 18 червня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрованого в реєстрі за № 295.

ОСОБА_10 є матірю відповідача, що підтверджується фотокопією виданого повторно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, про що у Нижчелуб'янській сільській раді Збаразького району Тернопільської області 18 квітня 1980 року зроблено відповідний актовий запис № 6.

Отож на момент проживання ОСОБА_2 з дитиною у квартирі АДРЕСА_1 вона належала її свекрусі. Враховуючи, що позивачка не довела того факту, що вона та її син постійно проживала разом з ОСОБА_10 і вела з нею спільне господарство, суд приходить до переконання, що ОСОБА_2 не була членом сім'ї власника зазначеного житлового приміщення і на неї не поширюється дія вимог ч. 1 ст. 405 ЦК України.

Таким чином судом не встановлено факту порушення прав позивачки на користування спірною кватирою, а тому підстав для задоволення позову та її вселення туди немає.

Керуючись ст. 156, 64 Житлового кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 210, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 разом із неповнолітнім сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. відмовити за недоведеність заявлених позовних вимог.

На винесене рішення може бути подана апеляція до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 10 діб.

Головуючий суддяЯ. В. Процько