Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Чернігівської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, Комунальне шляхо-будівельне підприємство Чернігівської міської ради, про відшкодування майнової шкоди

за касаційною скаргою Чернігівської міської ради на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 25 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 24 квітня 2013 року під час керування належним ОСОБА_4 автомобілем «Toyota Karina», державний номерний знак НОМЕР_1, проїжджаючи по вул. Незалежності у м. Чернігові, він в'їхав у яму, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. За стан дорожнього покриття у місці скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди відповідає Чернігівська міська рада, тому остання має відшкодувати збитки йому як особі, яка правомірно володіє та розпоряджається пошкодженим автомобілем.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив стягнути з Чернігівської міської ради 11 775 грн 70 коп. вартості відновлювального ремонту належного ОСОБА_4 автомобіля «Toyota Karina», державний номерний знак НОМЕР_1, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження і судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 березня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 25 квітня 2014 року зазначене судове рішення скасовано, позов задоволено.

Стягнуто з Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_3 11 775 грн 70 коп. на відшкодування майнової шкоди, 350 грн на відшкодування вартості автотоварознавчого дослідження, 365 грн 40 коп. судового збору, а всього - 12 491 грн 10 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2014 року касаційну скаргу Чернігівської міської ради задоволено, рішення апеляційного суду Чернігівської області від 25 квітня 2014 року скасовано, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 березня 2014 року залишено в силі.

Постановою Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у порядку, встановленому Главою 3 Розділу V ЦПК України, скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2014 року, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

У касаційній скарзі Чернігівська міська рада просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

За ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Диспозиція наведеної норми покладає на позивача обов'язок доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір. Відсутність вини у заподіянні шкоди згідно ч. 2 ст. ст. 1166 ЦК України має доводити відповідач.

Правом на відшкодування завданої майну шкоди законодавець наділяє як власника пошкодженого майна, так і особу, яка має речове право на це майно.

Так, якщо порушення речового права на чуже майно з вини третіх осіб завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст. 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

У справі встановлено, що 24 квітня 2013 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем Toyota Karina, державний номерний знак НОМЕР_1, не порушуючи Правил дорожнього руху, рухаючись по проїзду між вулицями Красносільського й Незалежності у м. Чернігові, здійснив в'їзд правим переднім колесом автомобіля у вибоїну, яка була на асфальтобетонному покритті цього проїзду, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Власником транспортного засобу є ОСОБА_4, який у встановленому законом порядку передав право керування та розпорядження автомобілем ОСОБА_3

Згідно зі звітами автотоварознавчого дослідження від 10 квітня 2014 року № 16/014 та від 26 листопада 2013 року № 04/11/13, виконаними суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, станом на 25 листопада 2013 року ринкова вартість автомобіля становить 55 408 грн 84 коп., а вартість його відновлювального ремонту - 11 775 грн 70 коп. (а. с. 100-112, 11-32).

Квитанцією від 25 листопада 2013 року підтверджується, що позивачем сплачено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 вартість автотоварознавчого дослідження у сумі 350 грн (а. с. 33).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги», вулиці й дороги міст знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Пунктом 2 ст. 18 цього Закону передбачено, що організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць, доріг міст за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами та нормами є одним із основних обов'язків органів місцевого самоврядування. Згідно з п. 4 ст. 21 цього ж Закону, органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст, відповідають за відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що територіальним громадам міст належить право комунальної власності на нерухоме майно та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності. У ч. 1 ст. 10 цього ж Закону зазначено, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені функції й повноваження місцевого самоврядування, визначені чинним законодавством.

Задовольняючи позов, апеляційний суд повно та всебічно з'ясував обставини справи на підставі здобутих у справі доказів, оцінених у відповідності до вимог ст. ст. 185, 187, 189, 212 ЦПК України, встановив, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 24 квітня 2013 року, під час якої автомобіль Toyota Karina, державний номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, сталася внаслідок незадовільного стану проїзду між вулицями Красносільського й Незалежності у м. Чернігові, який знаходиться у віданні Чернігівської міської ради.

Враховуючи встановлені у справі обставини та вимоги наведених норм матеріального закону, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відшкодування завданої позивачу шкоди Чернігівською міською радою та розміру такого відшкодування.

Доводами касаційної скарги висновки апеляційного суду не спростовуються.

Згідно ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Чернігівської міської ради відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 25 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко