Категорія: 53 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М. ,

суддів - Мудренко Л.І., Осіпука В.В.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Соболєва А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "ІЗІ КРЕДИТ" про визнання недійсним наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою позивача на рішення Луцького міськрайонного суду від 24 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулась в суд з даним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) "ІЗІ КРЕДИТ", який обґрунтований тим, що вона працювала у ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" з 01.08.2012 року на посаді менеджера з надання кредитів, а з 01.03.2013 року її було переведено на посаду керівника філії товариства у м. Луцьку. Наказом № ЗП000000821 від 02.09.2014 року її було звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 41 КЗПП України за втрату довіри.

Зазначає, що завжди працювала належним чином, сумлінно та професійно, до дисциплінарної відповідальності ніколи не притягалася, за свою роботу неодноразово отримувала премії, а з 01.03.2013 року була підвищена до посади керівника філії.

Вважає, звільнення з ініціативи власника згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України за втрату довіри незаконним, оскільки у відповідача немає на те законних підстав та вважає, що дії відповідача суперечать чинному законодавству України, так як вона працювала на посаді, яка хоча і має відношення до грошових чи матеріальних цінностей, але не була пов'язана з їх безпосереднім обслуговуванням, таких обов'язків відповідачем на неї не покладалось. Крім того, їй не було надано можливості ознайомитись з жодним документом (крім наказу про звільнення в день звільнення), який би вказував на наявність її винних дій, не надано можливості надати свої доводи та міркування з приводу обставин, які могли б вказувати її провину.

В той же час неправильне формулювання причин звільнення в її трудовій книжці, стало перешкодою для її повсякденного життя, їй було завдано моральної шкоди, яка полягала у спричиненому їй тяжкому психологічному шоці у момент, коли вона дізналася про своє звільнення через втрату довіри, у переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень відповідача у нехтуванні відповідачем її законних прав, у використанні відповідачем свого домінуючого положення, що призвело до вчинення ним протиправних дій, які він дозволяє собі здійснювати, з метою використання своїх можливостей для задоволення його власних потреб.

Позивачка просила суд із врахуванням збільшених позовних вимог, визнати недійсним наказ № ЗП000000821 від 02.09.2014 року про звільнення її з посади керівника філії №-30 у м. Луцьк, згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України за втрату довіри; визнати формулювання підстав її звільнення за наказом № ЗП000000821 від 02.09.2014 року неправильним і таким, що не відповідає чинному законодавству; зобов'язати відповідача змінити формулювання у трудовій книжці та звільнити її за згодою сторін по п. 1 ст. 36 КЗпП України; стягнути з відповідача на її користь у відшкодування моральної шкоди суму 30000 грн., стягнути із відповідача суму середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення по 24.04.2015 року в розмірі 18886 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 24.04.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_3, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки обґрунтовував тим, що позивачку правомірно звільнено з роботи за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а тому підстави для визнання недійсним наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відсутні.

Проте, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та не узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.08.2012 року ОСОБА_3 була прийнята на підставі заяви та наказу № ЗП-П/000821 на посаду менеджера з надання кредитів у ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" (а.с.70-71).

01.08.2012 року позивач ОСОБА_3 підписала договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.79).

01.03.2013 року на підставі заяви ОСОБА_3 та наказу про переведення на іншу роботу № ЗП00000821, позивач була переведена на посаду керівника філії ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" № 30 у м. Луцьку (а.с.84-85). З цього часу укладений раніше з позивачкою на посаді менеджера договір про повну матеріальну відповідальність припинив свою дію. Новий такий договір на посаді керівника філії з нею не укладався.

На підставі наказу №ЗП000000821 від 02.09.2014 року позивач ОСОБА_3 була звільнена із посади керівника філії за втрату довіри згідно п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Підставою для звільнення став акт службового розслідування від 01.09.2014 року. На вказаному наказі, позивач зазначила, що документи щодо перевірки їй не вручались, до перевірок вона не залучалась, з наказом не згідна.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортування, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

З Положення про відокремлений підрозділ - Філію № 30 ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" у м. Луцьк, яке затверджене наказом товариства № 17-02 від 17 лютого 2014 року (далі - Положення) вбачається, що організаційна структура філії складається з керівника філії, який призначається наказом Генерального директора товариства (п. 2.1. Положення).

Пунктами 5.7.-5.9. Положення передбачено, що керівництво поточною діяльністю філії здійснює керівник філії, який в своїй діяльності підпорядковується генеральному директору товариства. Керівник філії діє на підставі статуту товариства, цього положення, посадової інструкції, інших внутрішніх положень товариства та довіреності виданої Генеральним директором товариства. Керівник філії: організовує поточну діяльність філії; в межах повноважень, визначених у довіреності Генерального директора товариства, підписує від імені товариства договори та вчиняє інші правочини; готує пропозиції Генеральному директора Товариства, щодо прийняття та звільнення працівників філії переведення на іншу посаду, а також преміювання працівників філії; подає Генеральному директору товариства доповідну записку з пропозиціями щодо необхідності введення нових посад або збільшення кількості працюючих на вже існуючих посадах в філії; забезпечує процес і контролює реалізацію цілей і функцій філії; та ін. В тому числі Положенням передбачено, що керівник філії здійснює контроль за суворим дотриманням правил та процедур Товариства, в тому числі з питань надання кредитів (а.с.167-168).

В той же час, філія від імені товариства має право укладати договори про надання фінансових кредитів (кредитні договори), готувати необхідні документи для прийняття рішення про надання кредиту, проводити касові операції відповідно до Положення про ведення касових операцій в національній валюті України, затвердженого постановою НБУ № 637 від 15.12.2004 року, з метою надання фінансових послуг, а для досягнення постановлених цілей філія зобов'язана зберігати документи, кредитні, інші договори, документи по фінансовому моніторингу та інші документи, що стосуються діяльності товариства через філію (п.п.3.4. -3.5. Положення) (а.с.161-162).

Положенням також передбачено, що службові (посадові) особи філії, які безпосередньо здійснюють роботу з клієнтами, укладення та виконання договорів, несуть відповідальність згідно чинного законодавства та посадових обов'язків. Службові (посадові) особи, при підписанні відповідних документів, приймають на себе встановлені товариством обмеження з метою недопущення дій, які можуть призвести до використання свого службового становища та пов'язаних із ним можливостей, а також можливостей філії і її авторитету в особистих, групових чи інших інтересах, що суперечать інтересам товариства. Службові (посадові) особи філії зобов'язані: належним чином виконувати свої посадові обов'язки на підставі посадових інструкцій, цього Положення, внутрішніх документів товариства (п.п.4.10.1 -4.10.3 Положення) (а.с.167).

Внутрішніми правилами надання фінансових кредитів, затверджених наказом товариства № 4 від 31.01.2014 року, та у новій редакції згідно наказу № 04-03 від 04.03.2014 року передбачено умови та порядок укладення договорів, умови здійснення фінансового моніторингу, порядок ведення та реєстрації укладених договорів, порядок зберігання договорів та інших документів, пов'язаних з наданням фінансових послуг, відповідальність посадових осіб, до посадових обов'язків яких належать безпосередня робота з клієнтами, укладення та виконання договорів (а.с.187-192).

Інструкцією про видачу кредитів у ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ", що діє разом із вищевказаними Внутрішніми правилами надання фінансових кредитів, передбачено, що контроль та відповідальність за дотриманням правил, викладених у ній, несе регіональний менеджер (керівник філіалу), в т.ч. щодо дотримання умов видачі кредитів (а.с.195-198).

Як вбачається із копії довіреності від 07.03.2013 року, позивачка була уповноважена генеральним директором товариства на внесення грошових коштів на поточний рахунок товариства, отримання грошових коштів по чекам з чекової книжки товариства з поточного рахунку товариства та для здійснення вищевказаних дій їй було надано право представляти ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" перед будь-якими фізичними особами, надавати та одержувати усі необхідні документи, інформацію, ставити підпис від імені довірителя і здійснювати усі юридичні дії, пов'язані зі виконанням довіреності (а.с.157).

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що на позивачку на ОСОБА_3 як на керівника філії ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" були покладені обов'язки із підписання документів, які є підставою для прийняття і видачі товарно-матеріальних цінностей, видачі кредитних коштів за кредитними договорами, а не лише загальні управлінські та організаційні функції, як стверджує позивач на обґрунтування власних позовних вимог. У зв'язку з цим її слід вважати працівником, який безпосередньо обслуговує грошові цінності, тобто суб'єктом звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Однак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність факту вчинення позивачкою винних дій, які дають підстави для втрати до неї довір'я.

Із протоколів перевірки ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" від 20.08.2014 року, від 02.09.2014 року були встановлені порушення позивачем покладених на неї обов'язків щодо формування кредитних справ та відсутності підписів на документах кредитних справ, зокрема на кредитних договорах. Позивач також не контролювала підписання підлеглими працівниками заявок на отримання кредитів, підписання чеків, видачі кредитних коштів, не контролювала схоронність кредитних справ, не контролювала підписання касової документації, зокрема на касових ордерах за період із 10 липня по 02 вересня 2014 року відсутні її підписи (а.с.89-115).

Актом про виявлені зловживання вчинені керівником (регіональним менеджером) філії № 30 ТОВ "ІЗІ КРЕДИТ" у складі комісії: голови комісії - заступника Генерального директора ОСОБА_4, та членів комісії - начальника служби безпеки ОСОБА_5, менеджера з питань регіонального розвитку ОСОБА_6, адміністратора офісу ОСОБА_7, за результатами проведено перевірки з 10.08.2014 року до 01.09.2014 року, були встановлені порушення позивачкою щодо прийняття на роботу осіб на підставі договорів про надання послуг, які в подальшому формально рахувалися у філії, на роботу не виходили, не працювали, послуг товариству не надавали, та яким нараховувалася винагорода або заробітна плата з перерахунком коштів на їх банківські картки, або ж касовими ордерами, а за період із 2013-2014 року на рахунки формально оформлених у філії працівників ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" було перераховано 187149,80 грн.; щодо формування кредитних справ та їх збереження, втрати кредитних справ; щодо оформлення касових ордерів на підставі яких видавалися кредитні кошти (відсутність підпису керівника філії на ордерах) (а.с.147-153).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Наведені протоколи перевірки та акт про виявлені зловживання, на які суд першої інстанції послався як на доказ факту вчинення позивачкою всіх перелічених в них порушень, складені самими представниками відповідача в односторонньому порядку та не є об'єктивними доказами наведених в них обставин. Будь-які інші допустимі об'єктивні докази (показання свідків, документи), які би підтверджували факти вчинення позивачкою порушень, пов'язаних з неналежним виконанням нею своїх трудових обов'язків, пов'язаних з безпосереднім обслуговуванням грошових цінностей, у справі відсутні.

За таких обставин звільнення позивачки на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України не можна вважати законним.

Оскільки позивачка 01.08.2014 року подавала відповідачу заяву про звільнення її за власним бажанням (а.с.86), є всі підстави для зміни підстав її звільнення з п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України на ч. 1 ст. 38 цього Кодексу.

В користь ОСОБА_3 у зв'язку з її незаконним звільненням відповідно до ст. 235 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Виходячи з середньоденного заробітку позивачки за два останні місяці роботи у відповідача (а.с.233), що складає 200 грн. (8800 грн. : 44 дні), середньоденного її заробітку в 60,9 грн. ( 2436 грн. : 40 днів) за новим місцем роботи (а.с.139), який підлягає зарахуванню, та тривалості вимушеного прогулу в 153 дні за період з 02.09.2014 року по 24.04.2015 року, їй належить до стягнення 21282,3 грн. (153 дні х (200 грн. - 60,9 грн.).

Однак, позивачка в своїй заяві про уточнення позовних вимог (а.с.232) просила стягнути в її користь 18886 грн. середнього заробітку, у зв'язку з чим, виходячи з встановленого ч. 1 ст. 11 ЦПК України правила щодо розгляду справи в межах заявлених позивачем вимог, до стягнення підлягає заявлена позивачкою сума.

Крім цього, в користь ОСОБА_3 слід стягнути 300 грн. на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з незаконним її звільненням, яка виразилась у її душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок порушення відповідачем трудових прав позивачки.

З відповідача в користь держави необхідно стягнути судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру (визнання незаконним наказу про звільнення і зміну формулювання причин звільнення, відшкодування моральної шкоди) та одну вимогу майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) в розмірі 730,80 грн. (243.60 грн. х 3).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 24 квітня 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним наказ № ЗП000000821 від 02 вересня 2014 року про звільнення ОСОБА_3 з посади керівника філії № 30 у м. Луцьку за втратою довіри згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Змінити формулювання підстави звільнення ОСОБА_3 з п. 2 ст. 41 КЗпП України на ч. 1 ст. 38 КЗпП України (розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника).

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ІЗІ КРЕДИТ" в користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 02 вересня 2014 року по 24 квітня 2015 року включно в сумі 18886 (вісімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. та 300 (триста) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ІЗІ КРЕДИТ" в дохід держави 730 (сімсот тридцять) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: