Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 323/4470/14-ц Головуючий у 1 інстанції Щербань Л.С.
Номер провадження 22-ц/778/3355/15 Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Оріхівської міської ради, третя особа приватний нотаріус Оріхівського нотаріального округу Запорізької області Студенцов О.В. про визнання права власності на спадщину за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконавчого комітету Оріхівської міської ради, третя особа приватний нотаріус Оріхівського нотаріального округу Запорізької області про визнання права власності на спадщину за заповітом.

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, виконавчого комітету Оріхівської міської ради, третя особа приватний нотаріус Оріхівського нотаріального округу Запорізької області Студенцов О.В. про визнання права власності на спадщину за законом. Згодом позовні вимоги ОСОБА_4уточнив ,до яких приєдналась шляхом подання позовної заяви до суду і ОСОБА_5,які звернулись з позовом до ОСОБА_3, виконавчого комітету Оріхівської міської ради, третя особа приватний нотаріус Оріхівського нотаріального округу Запорізької області Студенцов О.В. про визнання права власності на спадщину за законом.

В обґрунтування позову позивачі зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх дід - ОСОБА_7, який постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1.і якому належав цей будинок.

Після його смерті відкрилась спадщина на зазначений житловий будинок, право власності на який зареєстровано, згідно договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистою власності від 05 вересня 1963 року та висновку БТІ про реєстрацію домоволодіння від 25 червня 1973 року.

Позивачі зазначали,що на момент смерті спадкодавця в будинку були зареєстровані та постійно проживали: ОСОБА_8 - дружина спадкодавця, ОСОБА_9(батько позивача у даній справі ОСОБА_4), ОСОБА_10 (батько позивачки у даній справі ОСОБА_5.)- сини спадкодавця.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 померла дружина спадкодавця і мати його синів ОСОБА_8

З повідомлення приватного нотаріуса від 14 листопада 2014 року вбачається, що13 листопада 2014 року за місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 було подано заяву про прийняття спадщини ОСОБА_3, на ім'я якої ОСОБА_8 12 вересня 2013 року було складно заповіт на все майно, яке буде належати ОСОБА_8 на день смерті.

Позивачі вважають,що зазначений заповіт не може бути визнаний дійсним, оскільки на момент смерті ОСОБА_8 за нею не було зареєстровано будь-якого майна.

Оскільки ОСОБА_4 - позивач у справі є сином ОСОБА_9, ОСОБА_5 - донькою ОСОБА_10, то вони відповідно до вимог ст. 1266 ЦК України являються спадкоємцями першої черги за законом померлих ОСОБА_7 та ОСОБА_8

На підставі викладеного позивачі просили визнати право власності на спадщину за законом, яка складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_11 та ОСОБА_5 по ? частині кожному.

Не погоджуючись з зазначеним позовом, у лютому 2015 року, ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом про встановлення факту прийняття спадщини за заповітом(а.с.48).В позовній заяві зазначала, що 12 вересня 2013 року ОСОБА_8 склала на її ім'я заповіт на все майно, яке буде належати їй на день смерті. ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4. Позивач за зустрічним позовом звернулась у встановлені законом строки до приватного нотаріуса Оріхівського нотаріального округу Запорізької області Студенцова О.В., яким за заявою позивача було заведено спадкову справу.

Вважає, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, належить їй, оскільки вона у відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину протягом строку, визначеного ст. 1270 ЦК України.

На підставі викладеного просила суд встановити прийняття нею спадщини у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , яке залишилось після померлої ОСОБА_8

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, кожному.

В іншій частині позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині прозову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким у первісному позові відмовити, задовольнити її зустрічні позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,виходячи із наступного.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно до вимог ст.. 213 ЦПК України Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення,яким суд,виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення,ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин ,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами,які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом вимог ст.. 214ч.1 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані , які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 і ОСОБА_5,суд виходив із того,що позивачі за первісним позовом ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на підставі спадкової трансмісії мають право на спадщину після померлого діда ОСОБА_7замість їх батків - ОСОБА_9 і ОСОБА_10.,які після смерті їх батька не встигли прийняти спадщину і відповідно до вимог ст.1276 ЦК України право на прийняття належної їм частки спадщини переходить до їх спадкоємців , а також на підставі ст.1266 ЦК України за правом представлення як внуки спадкодавця,яки спадкують ту частину спадщини,яка належала б за законом їхнім батькам.

Такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи,здобутим у справі доказам, вимогам матеріального і процесуального законів.

Спірні правовідносини зі спадкування у даній справі врегульовано Цивільним Кодексом України 2003р. і частково положеннями Цивільного Кодексу Української РСР 1963р.

Згідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків(спадщини) від фізичної особи,яка померла(спадкодавця), до інших осіб.

За змістом вимог ст.ст. 1269,1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину,але на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем,має протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно до вимог ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно до вимог ст.551 ЦК Української РСР якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Із матеріалів справи вбачається,що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7,( свідоцтво про смерть від 10.12.2014р.-а.с.3), який з 01.09.1960року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8.(а.с.55) і якому належав житловий будинок АДРЕСА_1(а.с.56-58),де він проживав разом із дружиною. Після його смерті відкрилась спадщина на цей будинок.Спадщину прийняла його дружина ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їх син ОСОБА_9(а.с.38) - батько позивача у даній справі ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер їх син ОСОБА_10(а.с.41)- батько позивачки ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_8 - дружина ОСОБА_7

Із позовної заяви ОСОБА_4 і ОСОБА_5,з якою вони звернулись до суду у 2014 році, видно,що підставою своїх вимог вони зазначають перехід до них права на спадкування після смерті діда ОСОБА_7 у 2000році замість їх батьків ОСОБА_9 і ОСОБА_10.,які померли, не встигли прийняти спадщину.

Суд,здійснивши свої висновки щодо наявності у даних правовідносинах спадкової трансмісії після смерті діда позивачів у 2000році ,не взяв до уваги те,що у даному спорі стаття 1276 ЦК України не підлягає застосуванню,оскільки правовідносини мали місце під час дії Цивільного Кодексу Української РСР,до яких належить застосувати ст.. 551 цього Кодексу. При цьому суд не взяв до уваги і те,що за умовами ст..551 ЦК Української РСР спадкова трансмісія має місце лише у разі,якщо спадкоємці у встановлений законом шестимісячний строк після відкриття спадщини померли,не встигнувши прийняти її.

Між тим із матеріалів справи вбачається,що ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.38), а ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_3,не прийнявши спадщину після смерті свого батька у встановлений ст. 549 ЦК Української РСР строк не у зв»язку із своєю смертю.

Безпідставним є і застосування судом ст..1266 ЦК України щодо спадкування позивачами після смерті їх діда і баби - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 - за правом представлення.

Згідно до вимог ч.1 ст.1266 ЦК України внуки,правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини,яка належала б за законом їхнім матері,батькові,бабі,дідові,якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Судом встановлено і з матеріалів справи видно,що на момент смерті ОСОБА_7 його сини- ОСОБА_10. і ОСОБА_9 були живими, а тому підстав для застосування ст. 1266 ЦК України немає.

Немає підстав і для застосування ст.1266 ЦК України щодо спадкування після смерті бабки ОСОБА_8

Згідно до вимог ст.ст.1217,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту,визнання його недійсним,неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом,а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи,визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Із спадкової справи ОСОБА_8 №82/2014р(а.с.76-117) вбачається,що 12 вересня 2013 року ОСОБА_8 склала заповіт ,посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського нотаріального округу Запорізької області Демидьонок О.М. за реєстровим № 2327,за яким все своє майно,яке їй буде належати на день смерті, заповіла ОСОБА_3

У встановлений ст..ст.1269,1270 ЦК України строк і порядок ОСОБА_3 подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 і таким чином прийняла спадщину .

Визнаючи за позивачами право власності на спадщину на підставі ст.1266 ЦК України, суд першої інстанції порушив вимогист.1223 ЦК України,не взявши до уваги,що на спадкове майно був складений спадкодавцем заповіт,який не скасований і не оспорений у встановленому законом порядку,дійшов необґрунтованого висновку про наявність у позивачів права на спадкування ,внаслідок чого порушив права спадкоємця за заповітом.

Із зустрічної позовної заяви ОСОБА_14 видно,що, посилаючись на те,що вона є спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_8 і на те,що вона у встановленому законом порядку подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, просила суд встановити цю обставину(а.с.48).

Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_14,суд вийшов за межі її позову про встановлення факту прийняття спадщини за заповітом і постановив рішення про визнання права власності на спадщину за заповітом,про що позовні вимоги не заявлені,тому рішення суду і в цій частині не відповідає вимогам процесуального закону.

Із спадкової справи ОСОБА_8 № 82/2014 (а.с.76-119) видно,що у відповідності до ст.ст.1269,1270 ЦК України ОСОБА_3 у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини,яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , і яка прийнята нотаріусом і зареєстрована за №396 від 13.11.2014р.

З урахуванням того,що ОСОБА_3 прийняла у встановленому законом порядку спадщину і цей факт не підлягає встановленню і визнанню судом, ці позовні вимоги ОСОБА_3. задоволенню не підлягають.

Згідно до вимог ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги,якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права,які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

З огляду на те,що у порушення вимог процесуального закону судом не надано належної оцінки доказам у справі,неправильно встановлений характер правовідносин між сторонами,неправильно застосований матеріальний закон і як наслідок- неправильно вирішена справа,рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволені первісних і зустрічних позовних вимог за наведеними вище підставами.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 квітня 2015 року у цій справі скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Оріхівської міської ради, третя особа приватний нотаріус Оріхівського нотаріального округу Запорізької області Студенцов О.В. про визнання права власності на спадщину за законом відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконавчого комітету Оріхівської міської ради, третя особа приватний нотаріус Оріхівського нотаріального округу Запорізької області про встановлення прийняття спадщини за заповітом відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: