АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5483/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1021/15Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Пікуля В.П.,

При секретарі: Кальник А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб КП "ЖЕО №2" Полтавської міської ради, виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради як органу опіки та піклування, про визнання права користування приміщеннями в квартирі, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3про визначення порядку користування квартирою, уточнивши його в подальшому та в обґрунтування якого вказував на те, що він є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, співвласником якої є відповідач. Також вказував, що згідно з рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 березня 2013 року він вселений до квартири, по справі видано виконавчий лист, який пред'явлено на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби. З урахуванням викладеного, просив визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та виділити йому в користування кімнату площею 10,5 кв.м., відповідачу ОСОБА_3 - кімнату площею 17,2 кв.м., решту приміщень залишити в спільному користуванні.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 26 листопада 2014 року звернулася до суд в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з зустрічним позовом до ОСОБА_2. У своєму позові посилалася та те, що вона та позивач є співвласниками квартири АДРЕСА_1, малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 постійно проживають в квартирі. Просила визнати право користування її та малолітніх дітей, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, усіма приміщеннями в спірній квартирі.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права користування приміщеннями в квартирі також відмовлено.

З судовим рішенням непогодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого позову в частині відмови в задоволенні його позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким встановити порядок користування спірною квартирою.

Апелянт вважає рішення місцевого суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилається на те, що своїм рішенням суд фактично позбавив його права користування своєю власністю, а також права на житло.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 не оскаржено, тому у відповідності до положень ч.1 ст.303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 березня 2013 року, яке вступило в законну силу, на праві спільної часткової власності належить сторонами по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, частки співвласників є рівними та складають кожного по 1/2.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно зі ст. 155 ЖК України квартира, що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучена, власника не може бути позбавлено права користування квартирою.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 з наступними змінами „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити жилі та інші приміщення із самостійним виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Як встановлено судом, спірна квартира АДРЕСА_1 розташована на 1 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 27,7 кв.м., в тому числі: 1-а кімната (6) площею 10,5 кв.м., 2-а кімната (7) площею 17,2 кв.м., коридору (1) площею 7,0 кв.м., шафи (2) площею 0,8 кв.м., вбиральні (3) площею 1,0 кв.м., ванної (4) площею 2 кв.м., кухні (5) площею 5,5 кв.м., загальною площею 44,0 кв.м.,

Сторонам по справі неможливо виділити в спільній квартирі жилі та інші приміщення із самостійним виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, місцевий суд виходив з того, що встановлення порядку користування квартирою з виділенням позивачу ОСОБА_2 житлової кімнати площею 10,5 кв.м., а відповідачу ОСОБА_3 площею 17,2 кв.м., як того просить позивач ОСОБА_2 в поданій до суду позовній заяві, призведе до порушення прав сторін на користування належною їм на праві власності частиною спільної квартири.

Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Він повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Разом з тим, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, чинних норм права власності на житло, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки вони повністю спростовуються доказами по справі.

При цьому, у разі задоволення позову ОСОБА_2 будуть порушені майнові права та інтереси малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Відповідно до статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її житлових прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 18 цього Закону, держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

З положень частин 2 та 4 статті 29 ЦК України вбачається, що місцем проживання фізичних осіб, які не досягли 10 та 14 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з яким вони проживають, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вони проживають.

З пояснень представників сторін вбачається, що діти після розірвання шлюбу між сторонами залишилися проживати з матір'ю.

Також, як свідчать матеріали справи, малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_4, 2003 року та 2009 року народження відповідно зареєстровані та фактично проживають з ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 43).

Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням

Відповідно до технічного паспорта на квартиру, її житлова проща становить 27,7 кв. м., а загальна - 44 кв. м.

За правилом встановленим статтею 47 ЖК УРСР, норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Отже, при виділенні в користування ОСОБА_2 кімнати площею 10,5 кв.м., а відповідачу ОСОБА_3, з якою залишились після розірвання шлюбу проживати неповнолітні діти, - кімнати площею 17,2 кв.м. будуть порушенні права останніх.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2015 рокусудовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Бутенко С.Б. /підпис/ Пікуль В.П.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _______________ Панченко О.О.