У Х В А Л А

23 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Парінової І.К.,

Ситнік О.М., Черненко В.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсною односторонньої зміни кредитного договору, зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості за процентами за кредитним договором та зарахувати сплачену різницю за процентами в рахунок сплати основної суми кредиту,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»), мотивуючи свої вимоги тим, що 27 лютого 2008 року між сторонами укладено договір № 053-2008-452, згідно з умовами якого він отримав кредит у розмірі 100 000 доларів США з кінцевим терміном повернення - 10 лютого 2038 року, зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом. У подальшому 15 липня 2008 року банком в односторонньому порядку без його попередження було підвищено процентну ставку за кредитним договором до 13,45 % річних. Посилаючись на те, що така зміна умов договору суперечить положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст. 1056-1 ЦК України, позивач просив визнати недійсною зміну процентної ставки, зобов'язати відповідача провести перерахунок заборгованості за процентами, зарахувавши сплачену ним з 15 липня 2008 року суму різниці за процентами, що виникла внаслідок збільшення процентної ставки за користування кредитом, в рахунок сплати основної суми кредиту.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 січня 2014 року, в позові відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2014 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 січня 2014 року відмовлено на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема, ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України та ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції вказаних норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2011 року в справі за позовом про визнання незаконним підвищення процентної ставки та недійсною умови кредитного договору, від 12 вересня 2013 року в справі за позовом про визнання дій банку з підвищення відсоткової ставки незаконними, від 30 квітня 2014 року в справі за позовом про визнання незаконним збільшення відсоткової ставки за договором про іпотечний кредит, визнання договору частково недійсним, зобов'язання здійснити перерахунок платежів та від 03 грудня 2012 року в справі за позовом про визнання неправомірними дій щодо одностороннього підвищення процентної ставки, зобов'язання вчинити дії.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 23 квітня 2014 року в справі № 6-30цс14, справа має переглядатися за всіма доводами заяв, посиланнями на всі судові рішення щодо неоднакового застосування норм матеріального права, які додано до заяви про перегляд, незалежно від того, висловлена правова позиція щодо неправильності застосування норми матеріального права в судовому рішенні, ухваленому по суті, чи в ухвалі про передачу справи касаційним судом на новий розгляд.

Згідно з п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353 - 360 ЦПК України» неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Із змісту заяви та долучених до заяви копій судових рішень, на які здійснюється посилання як на приклад неоднакового застосування норм матеріального права судами касаційної інстанції, не вбачається неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема, судові рішення ухвалені у справах, в яких підстави позову не є тотожними та за різних встановлених судами фактичних обставин.

Оскільки неоднакове застування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах відсутнє, у допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 359 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсною односторонньої зміни кредитного договору, зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості за процентами за кредитним договором та зарахувати сплачену різницю за процентами в рахунок сплати основної суми кредиту, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2014 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

І.К. Парінова

О.М. Ситнік

В.А. Черненко