Провадження № 2-1218/15
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.
при секретарі - Пономарьові М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління, Житлової комісії гарнізону міста Києва, третя особа: Верховна Рада України, про визнання права на отримання житлового приміщення, визнання незаконною бездіяльності органів державної влади, зобов`язання забезпечити житловим приміщенням та вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
26.08.2014 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним вище позовом і просить визнати його право на отримання житлового приміщення для постійного проживання протягом трьох років після звільнення з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України; визнати незаконною бездіяльність Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Житлової комісії гарнізону міста Києва щодо ненадання ОСОБА_1 житлового приміщення для постійного проживання протягом трьох років після звільнення з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України; зобов`язати Міністерство оборони України виділити ОСОБА_1 разом з сім`єю з двох осіб окрему, благоустроєну стосовно до умов міста Києва, квартиру для постійного проживання в межах санітарних і технічних вимог з врахуванням права позивача на додаткову жилу площу у вигляді кімнати (кабінету) або до 20 кв.м.; зобов`язати Житлову комісію гарнізону міста Києва розподілити ОСОБА_1 поза чергою виділену Міністерством оборони України квартиру і видати на неї ордер; зобов`язати Кабінет Міністрів України про фінансувати витрати Міністерства оборони України щодо виділення ОСОБА_1 окремої квартири.
Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що з 01.08.1988 по 26.08.2008 року перебував на військовій службі, спочатку Збройних Силах СРСР, а потім - з 31.07.1991 проходив військову службу у Збройних Силах України.
30.07.1993, під час проходження військової служби, позивач був зарахований на квартирний облік в гарнізоні м. Києва і перебуває на ньому до цього часу разом із сім`єю з двох осіб.
Згідно з наказом (по особовому складу) Міністра оборони України від 21.07.2008 року № 542 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за пунктом 63, підпунктом "г" (у зв`язку зі скороченням штатів) у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.
Згідно з наказом начальника Національного науково-дослідного центру оборонних технологій і воєнної безпеки України від 25.07.2008 року № 130 його було виключено зі списків особового складу Центру та звільнено з військової служби 26 серпня 2008 року.
В липні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до житлової комісії з заявою про зарахування його в чергу для позачергового отримання житла.
Рішенням житлової комісії від 28.07.2008 року ОСОБА_1 було зараховано на квартирний облік в чергу для позачергового отримання житла у зв`язку із його звільненням з військової служби в запас у зв`язку із скороченням штатів.
Посилається на те, що оскільки його звільнено зі ЗС України у зв`язку із скороченням штатів та у зв`язку з їх реформуванням, то відповідно до Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням ЗС України, та членів їх сімей» він як особа, яка звільнилася з військової служби і потребує поліпшення житлових умов, протягом трьох років після звільнення має бути забезпечений житловим приміщенням у порядку, передбаченому законодавством, або має право на одержання кредитів на індивідуальне будівництво чи придбання житла з погашенням їх за рахунок коштів Державного бюджету України.
Не дивлячись на зазначені вимоги закону, його право на отримання житла в установлені законом строки відповідачами порушується, а тому, позивач просить задовольнити позов.
Крім цього, на думку позивача, Уряд України не дотримується взятих на себе зобов`язань щодо його соціального захисту, які полягають у наданні пільг та гарантій, визначених Законом України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей». А тому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Уряду, яка, на його думку, полягає у незабезпеченні фінансування будівництва житла для військовослужбовців, звільнених з лав ЗСУ у зв`язку з їх реформуванням, неприйнятті державної програми забезпечення військовослужбовців, звільнених із ЗСУ, житлом, незабезпеченні його житлом.
В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі і просили його задовольнити.
Представники відповідачів - Міністерства оборони України, ККЕУ, Кабінету Міністрів України в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали і просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Представник третьої особи - Верховної Ради України позов ОСОБА_1 не підтримала, просила відмовити в його задоволенні.
Представник Житлової комісії гарнізону м. Києва в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставив. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю.
Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач 01.08.1988 по 26.08.2008 року перебував на військовій службі, спочатку Збройних Силах СРСР, а з липня 1991 проходив військову службу у Збройних Силах України.
30.07.1993, під час проходження військової служби, позивач був зарахований на квартирний облік в гарнізоні м. Києва, де перебуває до цього часу разом із сім`єю з двох осіб.
Згідно з наказом (по особовому складу) Міністра оборони України від 21.07.2008 року № 542 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за пунктом 63, підпунктом "г" (у зв`язку зі скороченням штатів) у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.
Згідно з наказом начальника Національного науково-дослідного центру оборонних технологій і воєнної безпеки України від 25.07.2008 року № 130 його було виключено зі списків особового складу Центру та звільнено з військової служби 26 серпня 2008 року.
В липні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до житлової комісії з заявою про зарахування його в чергу для позачергового отримання житла.
Рішенням житлової комісії від 28.07.2008 року ОСОБА_1 зараховано на квартирний облік в чергу для позачергового отримання житла у зв`язку із його звільненням з військової служби в запас у зв`язку із скороченням штатів.
Зазначені обставини сторони не оспорювали.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями визначається Постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03.08.2006року «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» (далі Порядок).
Відповідно до пунктів 22, 23 Порядку облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах. Для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника).
Військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини (п.24 Порядку).
У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
Відповідно до ст. 43 ЖК УРСР, п. 32 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03. 08. 2006 року № 1081, пунктів 1.7, 4.1 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06. 10. 2006 року № 577, зареєстрованого у Мін`юсті 30.10.2006 року за № 1171/13045 (на час розгляду справи втратив чинність), пункту 4.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30. 11. 2011 року № 737, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10. 01. 2012 року за № 24/20337, надання житлових приміщень для постійного проживання здійснюється згідно з чергою.
Черговість визначається виходячи з часу перебування військовослужбовця на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).
Як вбачається з довідки № 12135 від 29.07.2014, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у ЖК гарнізону м. Києва з 30.07.1993 року в загальній черзі, де значиться за № 1440, і з 28.07.2008 року а в черзі «позачергових» під № 1905 (а.с. 9).
З огляду на викладене судом встановлено, що право позивача на отримання житла ніким не оспорюється. ОСОБА_1 перебуває в пільговій черзі на отримання житла і відповідно до норм чинного законодавства має отримати житло в порядку черговості.
Представники відповідачів ці обставини визнали.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Відповідно до п. 2 ст. 13 ЦК України регламентує що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині зобов`язання Міністерства оборони України виділити позивачеві разом з сім`єю з двох осіб окрему, благоустроєну стосовно до умов міста Києва, квартиру для постійного проживання в межах санітарних і технічних вимог з врахуванням права позивача на додаткову жилу площу у вигляді кімнати (кабінету) або до 20 кв.м, та зобов`язання Житлової комісії гарнізону міста Києва розподілити позивачеві поза чергою виділену Міністерством оборони України квартиру і видати на неї ордер, та приходить до висновку, що задоволення позову в цій частині призведе до порушення прав інших військовослужбовців, які перебувають в черзі на отримання житла попереду позивача, а також порушення вимог ст. 24 Конституції України щодо рівності громадян перед законом.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права на отримання житлового приміщення для постійного проживання протягом трьох років після звільнення з військової служби у зв`язку з реформуванням ЗС України, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Враховуючи, що на час виникнення спірних правовідносин чинне законодавство не містить норми, яка визначає право осіб, які звільнилися з військової служби і потребують поліпшення житлових умов, протягом трьох років після звільнення бути забезпеченим таким житлом, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій часині.
Крім цього, суд не знаходить підстав для задоволення позову і в частині визнання незаконною бездіяльність Міністерства оборони України, Житлової комісії гарнізону м. Києва щодо незабезпечення позивача жилим приміщенням для постійного проживання протягом трьох років після звільнення з військової служби, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 8 ст. 1, яка діяла на час звільнення заявника, Закону України „Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" від 15.06.04 № 1763-ІУ, особи, які звільнилися з військової служби і потребують поліпшення житлових умов, протягом трьох років після звільнення забезпечуються житловими приміщеннями у порядку, передбаченому законодавством, або мають право на одержання кредитів на індивідуальне будівництво чи придбання житла з погашенням їх за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно з п. 4 ст. 3 "Прикінцеві положення" вищезазначеного Закону України, Кабінету Міністрів України визначено передбачати щороку у проектах Закону України про ''Державний бюджет України" фінансування окремим рядком програм із забезпечення житлом військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, осіб звільнених у запас або відставку.
Міністерство оборони України є бюджетною установою та фінансується з державного бюджету, яке щорічно до Міністерства фінансів України подає бюджетні запити щодо обсягу бюджетних коштів, необхідних для забезпечення житлом військовослужбовців, де зазначаються потреби в фінансуванні щодо кожного гарнізону Збройних Сил України.
Залежно від фінансування Міністерство оборони України може здійснювати будівництво, купівлю житла лише в межах бюджетних асигнувань, які щороку є недостатніми у зв`язку з неналежним фінансуванням.
Разом з тим, відповідно до ст. 95 Конституції України бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами та територіальними громадами; виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Держава прагне до збалансованості бюджету України.
Таким чином, розробляючи проект Державного бюджету України на певний рік, Кабінет Міністрів України в межах своїх дискреційних повноважень визначає розмір асигнувань для соціального забезпечення громадян, у тому числі військовослужбовців.
Виходячи з наведеного, Міністерство оборони України залежне від надання коштів згідно з законом України про Державний бюджет з метою забезпечення житлом військовослужбовців.
Відтак, ненадання в повному обсязі коштів Міністерству оборони України для фінансування об`єктів будівництва, купівлі житла, які відповідачем вимагались у бюджетному періоді є об`єктивною причиною, що призвело до відсутності житла для забезпечення військовослужбовців, у тому числі й позивача. За таких обставин не вбачається підстав для визнання бездіяльності Міністерства оборони України.
Щодо визнання незаконною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо ненадання ОСОБА_1 житлового приміщення та зобов`язання КМУ профінансувати витрати МОУ щодо виділення ОСОБА_1 окремої квартири, слід зазначити наступне.
З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивач звертається до суду в порядку цивільного судочинства з метою захисту його прав, що виникли з житлових правовідносин.
Згідно із Законом України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади.
Кабінет Міністрів є колегіальним органом, який видає постанови і розпорядження.
Стаття 19 Конституції України закріплює правовий порядок в державі, який ґрунтується на засадах ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Кабінет Міністрів України не є розпорядником житлового фонду Міністерства оборони України. До того ж, законодавством України не покладається на Кабінет Міністрів України повноваження щодо виділення, розподілу житла, або фінансування витрат на придбання конкретної квартири.
Виходячи з наведеного з боку Кабінету Міністрів України не вбачається порушення житлових прав безпосередньо ОСОБА_1 , а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог до Кабінет Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 31, 34, 43, 46 ЖК України, Законами України" Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", " Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням ЗС України, та членів їх сімей ", ст.ст. 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління, Житлової комісії гарнізону міста Києва, третя особа: Верховна Рада України, про визнання права на отримання житлового приміщення, визнання незаконною бездіяльності органів державної влади, зобов`язання забезпечити житловим приміщенням та вчинити певні дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: