АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м.Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недостовірною розповсюдженої інформації та її спростування;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 23 вересня 2015 року

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 23.09.2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недостовірною розповсюдженої інформації та її спростування визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та зобов'язати суд першої інстанції прийняти до розгляду її позовну заяву та відкрити провадження по справі, посилаючись на її незаконність, порушення судом норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала порушує право позивача на судовий захист, посилається на те, що недоліки, які зазначались в ухвалі Подільського районного суду м.Києва від 15.09.2015 р. про залишення позовної заяви без руху, були безпідставними та необгрунтованими. Зокрема, як вбачається із тексту оскаржуваної ухвали, позивачем не зазначено доказів, що відповідачем поширено недостовірну інформацію стосовно особистого (сімейного) життя позивача. Проте, вона звернулась до суду з позовом про захист гідності, честі та ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації, і є незрозумілим, чому вона повинна була зазначити докази поширення недостовірної інформації стосовно особистого (сімейного) життя, якщо вона з позовом про захист інших немайнових прав не зверталась. Отже, на думку апелянта, оскаржувана ухвала постановлена судом з порушенням норм закону та підлягає скасуванню.

В суді апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_2 підтримала подану апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, викладені в ній. Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог закону.

Неявка відповідачки в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за її відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Статтями 119, 120 ЦПК України визначено вимоги щодо форми і змісту позовної заяви, а також подання копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Відповідно до п.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119,120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення позовної заяви без руху.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15.09.2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недостовірною розповсюдженої інформації та її спростування було залишено без руху із наданням п'ятиденного терміну для усунення виявлених в ній недоліків, серед яких були зазначені наступні недоліки:позивачем не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, а саме не зазначено чи скористалась позивач своїм правом на відповідь та на спростування поширеної інформації; також не зазначено доказів, що відповідачем поширено недостовірну інформацію стосовно особистого (сімейного) життя позивача як людини і громадянина, а не посадової особи ЖЕД ТОВ «Уравдом». Підстав звільнення від доказування, перелік яких визначено в ст.61 ЦПК України, у позовній заяві не зазначено. Також зміст позовних вимог потребує уточнень, оскільки позивач звертається до суду як фізична особа, а в прохальній частині просить суд спростувати інформацію про начальника ЖЕД ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом». Крім того, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити номери засобів зв'язку сторін, якщо такі відомі.

22.09.2015 року позивачкою ОСОБА_2 було подано до суду позовну заяву в новій редакції на виконання вимог ухвали суду від 15.09.2015 року про усунення недоліків поданої позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулась до суду за захистом своїх порушених (на її думку) прав, а саме з позовом про захист гідності, честі та ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації.

Відповідно до позовної заяви, підставою звернення позивачем до суду стало звернення відповідачки ОСОБА_3 07.08.2015 року до Прокуратури Подільського району м.Києва із заявою щодо вчинення ОСОБА_2 щодо неї протиправних дій, які сама позивачка вважає недостовірною інформацією.

В ухвалі суду першої інстанції від 23.09.2015 року про повернення позовної заяви зазначено про наступні недоліки позовної заяви, які (на думку суду) не було усунуто позивачами, а саме: позивачем не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, а саме не зазначено чи скористалась позивач своїм правом на відповідь та на спростування поширеної інформації, також не зазначено доказів, що відповідачем поширено недостовірну інформацію стосовно особистого (сімейного) життя позивача як людини і громадянина, а не посадової особи ЖЕД ТОВ «Уравдом», а також позивач не уточнила зміст позовних вимог у відповідності до вимог ухвали судді.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними судом недоліками, оскільки вони суперечать вимогам ст.119 ЦПК України, якою взагалі не передбачено таких недоліків позовної заяви, про які зазначив суд в своїй ухвалі.

А крім того, позовна заява ОСОБА_2 містить зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги щодо поширеної стосовно неї недостовірної інформації та містить зазначення доказів.

В позовній заяві ОСОБА_2 було зазначено, що поширена стосовно неї недостовірна інформація була викладена відповідачем в заяві направленій на адресу прокуратури Подільського району м. Києва від 07.08.15., яка в подальшому була направлена в Подільську районну в м.Києві державну адміністрацію, та додано доказ - копію заяви відповідача з відміткою Подільської районної в м. Києві державної адміністрації.

Таким чином, у позовній заяві були зазначені відомості про зміст недостовірної (на думку позивача) інформації, час, спосіб поширення та осіб, яким інформація була повідомлена, а також зазначено спосіб захисту - спростування недостовірної інформації.

Верховний Суд України в п.14 постанови Пленуму від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив, що при вирішенні питання про відкриття провадження у справі судам слід звертати увагу на відповідність позовної заяви (заяви) вимогам статті 119 ЦПК. Така заява має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно п. 20. вищезазначеної Постанови, судам належить розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема, перелічених у статті 270 ЦК , порушених у зв'язку з поширенням про особу інформації, недоторканість якої спеціально охороняється Конституцією та законами України і поширення якої може завдати моральну шкоду навіть у випадку, якщо ця інформація відповідає дійсності і не порочить гідність, честь чи ділову репутацію. Зокрема, права на недоторканність особистого і сімейного життя.

В оскаржуваній ухвалі зазначено, що ОСОБА_2 не зазначено доказів, що відповідачем поширено недостовірну інформацію стосовно особистого (сімейного) життя позивача. Проте, позивачка звернулась до суду з позовом про захист гідності, честі та ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації, і вона не повинна була зазначати докази поширення недостовірної інформації стосовно особистого (сімейного) життя, оскількиз позовом про захист інших немайнових прав вона не зверталась.

Таким чином, посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права щодо безпідставного визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачам є доведеними та підтвердженими належними та допустимими доказами по справі.

Отже, визнаючи позовну заяву ОСОБА_2 неподаною та повертаючи її позивачу, судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а відповідно ухвалу було постановлено судом без додержання вимог закону.

За таких обставин, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує ухвалу суду першої інстанції та передає питання щодо перевірки відповідності позовної заяви вимогам закону та вирішення питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 23 вересня 2015 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: