У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати спільною сумісної власністю подружжя житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за нею право приватної власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку, залишивши дане нерухоме майно у спільній частковій власності сторін.

Позов мотивовано тим, що сторони з 3 червня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 10 лютого 2014 року шлюб розірвано. В період з березня 2007 року по 22 грудня 2009 року сторони спільною працею та грошовими затратами збудували житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1, загальною площею 95,4 кв.м та житловою площею 50,9 кв.м. Спірний будинок закінчено будівництвом 9 серпня 2010 року та 10 березня 2011 року на ім'я відповідача Шишацькою селищною радою видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Згідно рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 23 січня 2006 року вартість незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими спорудами становила 5000 грн. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, виданого 13 лютого 2008 року вартість домоволодіння становить 38 684 грн. Позивач вважає, що за час шлюбу, внаслідок їх спільних з відповідачем трудових затрат та грошових витрат, а також особистих затрат позивача, домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1, істотно збільшилось у своїй вартості, а тому може бути визнано за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач витратила подаровані їй матір'ю кошти в сумі 7800 грн на будівництво вказаного будинку, крім того вона приймала участь у прибиранні будівельного сміття, готувала їжу для будівельників та переносила її за декілька кілометрів від місця проживання до місця будівництва, допомагала клеїти шпалери у кімнатах. При цьому відповідач працював трактористом лише 8 місяців на рік, а в інші періоди перебував на біржі отримуючи мінімальну зарплату, яку вистачало лише на їжу.

Звернення позивача до суду обумовлено тим, що відповідач не бажає добровільно поділити спільно нажите майно. У зв'язку з чим позивач, посилаючись на норми ст.ст. 60, 61, 62, 63, 70,71 СК України, звернулася до суду з позовом про визнання вказаного майна спільною сумісною власністю подружжя.

ОСОБА_6 подав зустрічний позов, в якому просив поділити спільно нажите рухоме майно подружжя, а саме: пральну машинку «LG» об'ємом 6 кг вартістю 4650 грн, персональний комп'ютер вартістю 4962 грн, який складається з LCD монітору діагональ 22 дюйми марки «Samsung ТСТТ2240», системного блоку «Браво», клавіатури та миші, а також скляної люстри вартістю 1780 грн.

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що вказані речі були придбані під час шлюбу за спільні кошти подружжя. Разом з тим, відповідач їх вивезла з будинку, ще до розлучення та без його на те згоди. Посилаючись на норми ст.ст. 60,70,71 СК України ОСОБА_6 просив провести поділ спільного майна подружжя, залишивши перелічені речі у власності ОСОБА_5 та стягнути з неї на його користь половину їх вартості в розмірі 5696 грн.

В ході розгляду справи позивач за первісним позовом ОСОБА_5 додатково вказала, що на даний час не має власного житла та вимушена проживати у своєї матері. У зв'язку із наведеним погоджується на присудження судом замість частки у спірному житловому будинку грошової компенсації у сумі 120 000 грн, але без розстрочення чи відстрочення сплати вказаної суми, оскільки планує спрямувати отримані кошти на купівлю житла.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 27 серпня 2014 року первісний позов задоволено. Визнано спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який згідно технічного паспорту, виготовлений 13 лютого 2008 року приватним підприємством «Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор», інвентарний № 2765, реєстраційний № 33088212, розташований на земельній ділянці площею 1200 кв. м та складається із: чотирикімнатного житлового будинку 2008 року побудови, загальною площею 95,4 кв. м, житловою площею 50,9 кв. м (літер А-1); вбиральні 2008 року побудови (літер б). В порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Зустрічний позов задоволено частково. В порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя залишити у власності ОСОБА_5 люстру скляну вартістю 1780 грн та персональний комп'ютер вартістю 4962,19 грн, який складається з LCD монітору «Samsung 2240» діагональ 22 дюйми, системного блоку «Bravo», клавіатури та миші. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1/2 частину вартості вищевказаного майна, яке підлягає поділу у сумі 3371,10 грн. В задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено. Рішення місцевого суду змінено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 7/25 частини житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Представник ОСОБА_5, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 в частині поділу житлового будинку, місцевий суд, посилаючись на ч. 1 ч. 2 ст. 70 СК України, щодо можливості відступу від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, дійшов висновку, що єдиним можливим шляхом поділу спільного майна подружжя є визнання за позивачем права власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та залишення даного об'єкта нерухомості у спільній частковій власності сторін, оскільки наведена в експертному висновку частка ОСОБА_5 у спірному домоволодінні у розмірі 7/25 не відповідає фактичним обставинам справи та на думку суду є значно більшою.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та визнаючи за ОСОБА_5 право власності на 7/25 частин спірного житлового будинку апеляційний суд виходив з того, що при визначені вартості спірного майна сторін, яка істотно збільшилася внаслідок спільних трудових чи грошових затрат останніх, місцевий суд, дійшов до необґрунтованого висновку про неможливість застосування для цього висновків проведеної експертизи в частині визначення вартості даного домоволодіння без поліпшень. Доводи суду першої інстанції, що для визначення вартості домоволодіння без поліпшень, необхідно виходити з розміру коштів, які відповідач заплатив за придбання об'єкту незавершеного будівництва за договором купівлі-продажу, є неправильними, оскільки ціна майна за договором, вказує лише на досягнуті домовленості з цих питань між продавцем та покупцем, та не завжди відповідає реальній вартості майна, яке відчужується.

Згідно висновків апеляційного суду місцевий суд безпідставно не взяв до уваги висновок експерта та прийшов до помилкових висновків визнавши за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 3 січня 2006 року ОСОБА_6 придбав за 5200 грн. (еквівалент 1000 доларів США) у ОСОБА_9 незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1.

Вказаний незавершений будівництвом будинок на час його придбання не був придатний для проживання та не відповідав вимогам жилого приміщення, оскільки складався із стін та перекриття. При цьому вікна, підлога та опалення з часом стали непридатними для використання та підлягали заміні. Крім того в середині будинку не були проведені жодні оздоблювальні робот, до будинку не були проведені відповідні комунікації (електроенергія, газ, вода, каналізація.

3 червня 2006 року Щербанівською сільською радою Полтавського району Полтавської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, актовий запис № 38.

На протязі близько трьох з половиною років подружжя проживало в орендованій квартирі та здійснювало ремонтно-будівельні роботи направлені на приведення недобудованого будинку у придатний стан для подальшого проживання. При цьому обидва з подружжя працювали, чоловік - сезонно трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва в ТОВ «Агрофірма ім. Довженка», дружина на протязі 2006-2010 років продавцем, з 2010 по 2013 рік в Шишацькій ЦРЛ ліфтером. Відповідний заробіток отриманий, як в грошовій, так і в натуральній формі (продукти харчування) спрямовували на потреби сім'ї в тому числі на здійсненні ремонтно-будівельних робіт у будинку.

Крім того фінансову допомогу подружжю для будівництва будинку надавала ОСОБА_11, сума такої допомоги становила 5000 доларів США, які були отримані нею за продаж належного їй будинку та в подальшому передані донці - позивачу за основним позовом.

13 лютого 2008 року приватним підприємством «Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» складено технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1 (інвентарний номер 2765, реєстраційний 33088212), 30 липня 2010 року вказаним підприємством проведено уточнення даних технічного паспорту. Згідно яких інвентаризаційна вартість житлового будинку разом з вбиральнею становить 38684,00 грн. При цьому в розділі характеристика будинку зазначено наявність інженерного обладнання (електрика, водопровід, каналізація, газопровід, місцеве водяне опалення).

10 березня 2011 року виконавчим комітетом Шишацької селищної ради на підставі його ж рішення від 24 лютого 2011 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно згідно якого житловий будинок з господарською будівлею за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_6

2 червня 2011 року приватним підприємством «Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» проведено державну реєстрацію права власності на вказаний об'єкт нерухомості за ОСОБА_6

10 лютого 2014 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 62 СК України визначено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи з визначення поняття житлового будинку, яке наводиться у ст. 380 ЦК України, місцевий суд дійшов висновку, що до укладання шлюбу ОСОБА_6 було придбано незавершений будівництвом житловий будинок, який не відповідав на час його придбання встановленим вимогам та не був призначений для проживання у ньому та по суті складався із оформлених у вигляді відповідної конструкції будівельних матеріалів. В наслідок спільних фінансових та трудових затрат сторін, здійснених в період шлюбу, вказана будова була приведена у відповідність до встановлених законом для житлових будинків вимог, стала придатна для проживання та фактично набула статусу житлового будинку, у розумінні ст. 380 ЦК України, істотно збільшивши свою вартість.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 72 від 25 липня 2014 року: ринкова вартість спірного домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з поліпшеннями без урахування ПДВ складає 250139 грн; ринкова вартість проведених в домоволодінні поліпшень складає 139621 грн. У зв'язку з проведенням ремонтно-будівельних робіт в домоволодінні в період з березня 2007 по 10 лютого 2014 року ринкова вартість вказаного об'єкта нерухомості збільшилась на невід'ємні поліпшення на суму 139621 грн. Ринкова (дійсна) вартість домоволодіння, станом на момент проведення експертизи, без врахування поліпшень та ремонтно-будівельних робіт складає 108661 грн. Поліпшення виконані в період з березня 2007 по 10 лютого 2014 року у загальній вартості домоволодіння складають 14/25 частини. Склад невід'ємних поліпшень домоволодіння визначено в ухвалі суду про призначення експертизи, а їх ринкова вартість становить 139621 грн. Частка ОСОБА_5 з урахуванням ринкової вартості домоволодіння та ринкової вартості проведених в ньому невід'ємних поліпшень нерухомого майна з урахуванням рівності прав на дані поліпшення складає 7/25.

Визнаючи спірний житловий будинок з господарськими спорудами об'єктом права спільної сумісної власності подружжя місцевий суд не прийняв до уваги експертний висновок в частині визначення частки ОСОБА_5 у спірному домоволодінні у розмірі 7/25, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, а частка останньої у спільному майні є значно більшою.

Вказані висновки місцевий суд обґрунтував в мотивувальній частині рішення з посиланням на докази, досліджені в ході розгляду справи, як у їх сукупності, та і окремо кожного.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка поширюється і на суд апеляційної інстанції, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 57, ч. 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має мотивувати це.

Вирішуючи спір та визнаючи за ОСОБА_5 право власності на 7/25 частини спірного житлового будинку суд апеляційної інстанції вказаних норм не врахував, належним чином не перевірив фактичних обставин, зокрема щодо істотного збільшення вартості спірного майна внаслідок спільних трудових чи грошових затрат подружжя, висновки суду першої інстанції та докази, якими обґрунтовувалась позиція не спростував, не визначився із нормою закону, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Свої висновки належним чином не мотивував.

Враховуючи наведене, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2014 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Умнова
І.М. Фаловська