Справа № 206/1023/15-ц
Провадження № 6/206/50/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року Самарський районний суд м. Дніпропетровськ

у складі:

головуючий суддя: Маштак К.С.

при секретарі: Колісник В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську справу за поданням начальника Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про примусове входження до житла боржника, -

ВСТАНОВИВ:

04 березня 2015 року до суду надійшло подання начальника Самарського ВДВС ДМУЮ про примусове входження до житла боржника. В обґрунтування подання заявник зазначає, що на виконанні у Самарському ВДВС ДМУЮ перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання наказу № 206/773/13 виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська 07.05.2013 року, та судового наказу № 2-н/54/11 від 29.03.2012 року виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» заборгованості у розмірі 23961,80 грн. 22.01.2015 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. 20 років Перемоги, 5/53, під час якого було встановлено, що двері зачинено та на стукіт ніхто не відкриває. 20.02.2015 року державним виконавцем було направлено виклик, який ОСОБА_1 проігнорував. Наступний вихід за адресою було здійснено 26.02.2015 року, під час якого було встановлено, що двері зачинено, та на стукіт ніхто не відкриває. 27.02.2015 року державним виконавцем втретє здійснено вихід за зазначеною адресою під час якого було встановлено, що двері зачинено та на стукіт ніхто не відкриває. Заявник просить винести ухвалу щодо примусового входження до квартири боржника.

В судове засідання представник Самарського ВДВС ДМУЮ не з'явився.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

За зверненням державного виконавця в порядку п. 10 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» за поданням, погодженим з начальником державної виконавчої служби, суд на підставі ст.376 ЦПК України вирішує питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника при виконання судових рішень.

Зокрема, пунктом 15 ч. 3 ст. 11 Закону встановлено, що при виконанні судових рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи державний виконавець має право безперешкодно входити на земельні ділянки, в жилі та інші приміщення боржників фізичних осіб, проводити в цих приміщеннях огляд, за необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати ці приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належні боржникові майно, яке там знаходиться та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Також, пунктом 11 ч. 3 ст. 11 Закону зазначено, що державний виконавець при виконанні судових рішень має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ.

Так, 22.01.2015 року, 26.02.2015 року, 27.02.2015 року державним виконавцем було зроблено виходи за адресою мешкання боржника ОСОБА_1 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. 20 років Перемоги, 5/53, однак потрапити до квартири не представилось можливим, оскільки двері ніхто не відчинив.

Відповідно до роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 22 Конституції закріплені в ній права і свободи людини й громадянина не є вичерпними. Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Статтею 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Право на недоторканість житла, закріплене у положеннях ст. 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Крім того, право на недоторканість житла також закріплене в ст. 12 Загальній декларації прав людини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав та основних свобод людини від 04 листопада 1950 року (ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року), ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року (ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР №2148-VIII від 19 жовтня 1973 року).

Державним виконавцем не надано жодного належного та допустимого доказу, який підтверджував би, що квартира за адресою: м Дніпропетровськ, вул. 20 років Перемоги, 5/53 є власністю ОСОБА_1, а також докази, які б підтверджували факт навмисного ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Заявником належними та допустимими доказами не підтверджено факт того, що боржник належним чином викликався до виконавчої служби, з приводу виконання зазначеного виконавчого документу. Також, в матеріалах даного подання відсутні дані щодо належного вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження та самої постанови про відкриття виконавчого провадження. Відсутні відомості про вжиття державним виконавцем всіх, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», заходів примусового виконання рішення суду.

За таких обставин, суд вважає, що подання про примусове проникнення до вказаної квартири є не обґрунтованим, оскільки державним виконавцем не було вжито достатньо заходів для безперешкодного входження до вказаного майна, де мешкає боржник та належного виклику останньої до виконавчої служби або застосування приводу боржника, які не потребують примусового проникнення до житла.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 208, 209, 210, 293, 376, ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання начальника Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про примусове входження до житла боржника - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя К.С. Маштак