Провадження № 2/752/5160/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.12.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Безверхої Н.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

за участю представників - ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про захист прав споживачів, встановлення факту неукладення договору, визнання дій неправомірними та відшкодування шкоди, суд

Встановив

У липні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, збільшивши обсяг позовних вимог в ході судового розгляду, підтримавши який в судовому засіданні зі своїм представником, в якому просила встановити факт не укладення договору між нею та відповідачем, визнати дії відповідача стосовно стягнення з неї боргів за надані житлово-комунальні послуги неправомірними, стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 6344 грн. 85 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позову позивач вказувала, що відповідач з 20.01.2011 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у будинку АДРЕСА_1. 20.02.2012 року мешканці вказаного будинку написали відповідачу листа, в якому виклали свою незгоду з умовами договору. В 2013 року з листів відповідача позивач дізналась, що в неї з відповідачем укладений договір, однак їй було не зрозуміло коли вони його укладали та при яких обставинах. Впродовж 2013-2014 року відповідач звертався до судів із заявами про видачу судових наказів про стягнення з неї заборгованості. У травні 2014 року позивач встановила електричний водонагрівач та за телефоном попросила прислати представника відповідача для складення акту про відмову від послуг з постачання гарячої води, однак все одно відповідач продовжував надсилати рахунки про сплату за гарячу воду. Тому позивач не визнаючи факту укладення вказаного договору просить суд задовольнити вказаний позов.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22.09.2011 року № 1752 в межах провадження пілотного проекту Публічне акціонерне товариство «Київенерго» було визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води мікрорайонів котелень «пров. Деміївський, 3» та «вул. Китаївська, 22.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, є договором приєднання.

За змістом ст. 364 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Разом з тим ч. 2 ст. 642 ЦК України визначено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Сторонами в судовому засіданні не заперечувався факт отримання позивачем послуг, наданих Публічним акціонерним товариством «Київенерго».

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такого висновку дійшов Верховний суд України, у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цк13.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Щодо решти позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій відповідача, то такі не підлягають задоволенню, враховуючи, що в діях відповідача не встановлено протиправності.

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими спростовуються вимоги позивачів підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 208-209; 212; 214-215 ЦПК України, суд -

Вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про захист прав споживачів, встановлення факту неукладення договору, визнання дій неправомірними та відшкодування шкоди - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя