Справа № 463/746/14 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/1720/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Мельничук О.Я.,

секретаря - Матяш С.І.,

апелянта - ОСОБА_2,

представника апелянта - ОСОБА_3,

відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Львівське комунальне підприємство «№ 500» про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Оскарженим рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ЛКП «№ 500» про відшкодування шкоди відмовлено.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року оскаржив позивач ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з»ясуванні усіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суть позовних вимог, згідно позовної заяви, полягає у відшкодуванні шкоди, завданої неправомірними діями відповідачів, шляхом пошкодження майна позивача, а саме - гаража, що є приватною власністю позивача на підставі Витягу про реєстрацію права власності № 7614278 від 22.05.2005 року, підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу №1071 від 22.05.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 Судом встановлено факти знищення гаражу позивача, спричинені умисними незаконними діями відповідачів. Такі факти підтверджені доказами, які знаходяться у матеріалах справи, а саме: Актом ЛКП №500 від 30.12.2013 року; висновком ДІМ Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області від 16.12.2013 року, поясненнями свідка ОСОБА_8, яка на той час проживала в квартирі АДРЕСА_1, підтвердження самих відповідачів про факт самовільного, незаконного пошкодження ними приватної власності позивача, шляхом знищення рубероїдного покриття гаража. На думку апелянта, зазначені вище факти є належними доказами щодо доведення факторів неправомірності поведінки відповідачів, наявність самої шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина завдавачів шкоди мають значення для правильного вирішення спору. В процесі розгляду даної справи, судом встановлені факти втрати, яких позивач зазнав у зв»язку зі знищенням або пошкодженням свого майна, а також витрати, які він мусить зробити для відновлення свого порушеного права, відповідно суд повинен був застосувати норми ст.22 ЦК України щодо права на відшкодування збитків нанесених його приватній власності у повному обсязі.

Судом не в повному обсязі було досліджено дійсні обставини по справі, належним чином не перевірено докази сторін і, як наслідок, суд ухвалив рішення, яке не ґрунтується на доказах.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч.1 ст. 303 ЦПК України Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту суб»єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст. 16 ЦК України.

На підставі ст. ст.10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 22.06.2005 року (а.с.7) є власником цегляного гаражу, приміщення І; ІІ; ХІІІ загальною площею 34,5 кв.м., що знаходиться на АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право власності (а.с.7 справи № 2-2518/04) квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить в тому числі і відповідачу ОСОБА_6

Із долученого до матеріалів справи копії акту ЛКП «№ 500» від 30.12.2013 року вбачається, що після обстеження гаражу, який належить квартирі АДРЕСА_2 було виявлено, що частина гаражу знищена, гараж всередині став сирий, штукатурка облущена. Над гаражем знаходиться півпідвальне приміщення, яке належить мешканцям квартири №1 цього будинку і для ліквідації сирості потрібно провести гідроізоляцію та відновити покриття покрівлі над гаражем.

В ході проведення перевірки по зверненню позивача, висновком ДІМ Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області від 16.12.2013 року, з пояснень свідка ОСОБА_8, яка на той час проживала в квартирі АДРЕСА_1 було встановлено, що ОСОБА_4, 28.07.2013 р. разом зі своїм адвокатом демонтувала гідроізоляцію і руберойд на гаражі.

З матеріалів справи вбачається, що приміщення гаражу, які зазнали пошкодження в результаті самовільного демонтажу рубероїдного покриття, на технічному паспорті позначені літ. І (а.с.11 інвентаризаційної справи) та знаходяться під балконом будинку АДРЕСА_1 як це вбачається з плану першого поверху цього будинку (а.с.12 інвентаризаційної справи). Суміжним приміщенням гаражу, позначеного літ.І, є півпідвальне приміщення комори, позначене на технічному паспорті літ. ХІІ.

Згідно дослідницької частини висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1456 від 29.06.2012 р., яка проведена в межах розгляду цивільної справи № 2/1312/24/12 (а.с.86), при огляді балкону квартири АДРЕСА_1 було встановлено, що верх покрівлі самовільно прибудованого власником квартири №2 до цокольного поверху будинку гаражу був вищим від верху плити балкону близько 20 см. Для запобігання затікання талих і дощових вод з балкону на задню стіну гаражу власником квартири №2 було піднято рівень балкону до 30 см. шляхом влаштування стяжки з покриття ребуройдом. Для забезпечення стоку з балкону, було розбито низ передньої стінки огородження, внаслідок чого в ній утворились тріщини. Підняття рівня балкону до рівня низу вікна півпідвального поверху будинку призвело до пошкодження стін та вікна підвального приміщення, розташованого під кухнею (літ.1-11, 1-12) квартири № 1.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 30.10.2012 р., яке набрало законної сили (а.с.107-109 справи № 2/1312/247/12), позов ОСОБА_6 задоволено в повному обсязі, та зобов'язано ОСОБА_2 за власний рахунок провести відновлювальний ремонт у приміщеннях, зазначених у висновку експерта від 29.06.2012р. квартири АДРЕСА_1, які постраждали внаслідок неодноразового залиття. Одним з цих приміщень, про які згадано у висновку, і які постраждали внаслідок дій позивача, є приміщення комори, позначеної літ ХІІ.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що загальними правилами відшкодування завданої особі не договірної шкоди врегульовано положеннями ОСОБА_7 82 Розділу ІІІ Книги П'ятої ЦК України.

Зокрема, за загальним правилом, визначеним ч.1, ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за цією правовою нормою, необхідним є доведення таких факторів як неправомірність поведінки особи; наявність самої шкоди; причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди. Наявність всіх перелічених умов в їх сукупності є обов'язковим для ухвалення рішення про відшкодування шкоди, і в силу ст. 60 ЦПК України, обов'язок щодо їх доведення законом покладено на позивача. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 не заперечили того факту, що таке перекриття балкону встановлено саме позивачем. Крім того, позивач в судовому засіданні підтвердив, що ремонт приміщень квартири відповідача, згідно рішення ним проведено не було, а рубероїдне покриття, яке влаштовано на балконі та піднято до рівня вікна підвального приміщення комори, що було та є причиною періодичного залиття, ним не демонтовані.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що не має підстав оцінювати дії відповідачів як протиправні, оскільки спрямовані вони були на усунення пошкоджень, які спричинені протиправними діями самого позивача, який до того ж не усунув їх згідно судового рішення.

Оскільки встановлення ОСОБА_2 рубероїдного перекриття, яке є причиною пошкоджень приміщення відповідача ОСОБА_6 і, відповідно, його демонтаж не може вважатись протиправною поведінкою відповідачів, що є однією з обов'язкових підстав для відшкодування матеріальної шкоди, а також протиправність поведінки відповідачів, не знайшли свого підтвердження. Тому суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності. Встановлені судом обставини свідчать про те, що суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для її задоволення та скасування рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Мельничук О.Я.