У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» про розірвання договору банківського вкладу та стягнення грошових коштів за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 10 червня 2013 року між ним та публічним акціонерним товариством «ЗЛАТОБАНК» (далі - ПАТ «ЗЛАТОБАНК») укладено договір банківського вкладу в іноземній валюті в розмірі 70 тис. доларів США на строк до 10 червня 2015 року. Згодом частина вкладу була повернута. Станом на 26 серпня 2014 року розмір вкладу складає 22 183 долари США. Він неодноразово звертався до відповідача про повернення коштів у повному обсязі, однак йому відмовили у поверненні депозитних коштів та процентів, посилаючись на постанову Національного банку України від 30 травня 2014 року № 328 «Про регулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій».

Ураховуючи викладене, позивач просив суд розірвати договір банківського вкладу від 10 червня 2013 року та стягнути з ПАТ «ЗЛАТОБАНК» на його користь депозитний вклад у розмірі 22 183 долари США та нараховані проценти в розмірі 4 274 долари 34 центи США.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Розірвано договір банківського вкладу, укладений 10 червня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ «ЗЛАТОБАНК». Стягнуто з ПАТ «ЗЛАТОБАНК» на користь позивача заборгованість за договором банківського вкладу в розмірі 26 457 доларів 34 центи США, що є еквівалентом 342 654 грн 30 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «ЗЛАТОБАНК» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що відповідач порушив умови договору банківського вкладу і на вимогу вкладника не повернув йому достроково вклад, яким би він мав можливість реально розпорядитись.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько С.Ф. Хопта