Справа № 465/3461/14 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/1485/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: позивача ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3, представників відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" Державного концерну "Укроборонпром" про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку та комісійного збору.

Стягнуто з Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" Державного концерну "Укроборонпром" в користь ОСОБА_2 середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 16.08.2012 року по 29.04.2014 року в сумі 19768,09 грн. з врахуванням обов'язкового податку.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2.

Апелянт не погоджується з рішенням районного суду в частині стягнення з ДП ЛНДРТІ на його користь середнього заробітку в сумі 19768,09 грн., так як вважає, що стягненню підлягає значно більша сума. Посилається на те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що на нього поширювався режим скороченого робочого часу, а відтак провів розрахунок його середнього заробітку в період з 16.08.2012 року по 29.04.2014 року, виходячи з 205 робочих днів, а не з 429 робочих днів.

Просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення на його користь з відповідача середнього заробітку в сумі 19768, 09 грн. та стягнути з Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" Державного концерну "Укроборонпром" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за період затримки розрахунку з 16.08.2012 року по 29.04.2014 року в сумі 46400 грн. 64 коп.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не у повній мірі відповідає даним вимогам.

Задовольняючи частково позов, районний суд виходив з того, що у зв'язку з невиплатою з вини відповідача при звільненні ОСОБА_2 усіх сум, що належали йому на день звільнення, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки, який становить 19768,09 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції не повністю, так як він дійшов до нього з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно із ст.2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ч.2 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Частиною 1 ст.117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пленум Верховного Суду України у п.20 постанови від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Районним судом встановлено, що ОСОБА_2 працював у ДП "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" та був звільнений наказом №183-к від 15.08.2012 року за скороченням штатів на підставі ст.40 КЗпП України.

На день звільнення з роботи відповідачем не проведено остаточного розрахунку по заробітній платі з позивачем і такий розрахунок з ним проведено лише 30.04.2014 року.

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок районного суду про необхідність стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Проте, судова колегія погоджується з доводами апелянта про те, що судом першої інстанції невірно проведено розрахунок середнього заробітку, який підлягає стягненню із ДП "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут".

Так, районний суд, проводячи розрахунок, правильно визначив середньоденний заробіток позивача - 113,55 грн., виходячи з того, що його заробітна плата у червні та липні 2012 року(два місяці, які передували звільненню з роботи) становила відповідно 2167,37 грн. та 103,69 грн., сумарне число робочих днів складало 20 днів, а середньомісячне число робочих днів становить 10 робочих днів.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апелянта про те, що для розрахунку середньоденного заробітку позивача слід брати розмір заробітної плати у липні 2012 року 2267,38 грн. та повну кількість робочих днів у цьому місяці, оскільки з 03.07.2012 року ОСОБА_2 перебував у щорічній відпустці, що стверджується запискою №381, що має силу наказу, від 26.05.2012 року та копією табелю виходу на роботу за липень 2012 року, а згідно п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника( за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністюю

На думку судової колегії, неспроможними і голослівними є твердження ОСОБА_2 про те, що у липні 2012 року він повний місяць працював, а не знаходився у щорічній відпустці.

Оскільки весь час затримки по день фактичного розрахунку становив 429 робочих днів, то в користь позивача підлягав би стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 48712,95 грн., однак у межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги у його користь слід стягнути 46400,64 грн.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги того, що підприємство у період затримки розрахунку перейшло на режим роботи - один день в місяць, так як позивач у цей період уже не працював у Державному підприємстві "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут", а відтак дані накази (а.с.30-36) на нього не поширювалися, а діюче законодавство не передбачає такого способу розрахунку середнього заробітку за весь час затримки розрахунку відповідно до ст.117 КЗпП України.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення слід змінити, збільшивши розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, який підлягає стягненню в користь позивача до 46400,64 грн., змінивши згідно із ст.88 ЦПК України відповідно і розмір судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року змінити, збільшивши розмір середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 16.08.2012 року по 29.04.2014 року, який підлягає стягненню із Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" Державного концерну "Укроборонпром" в користь ОСОБА_2 з 19768,09 грн. до 46400,64 грн. із врахуванням обов'язкових платежів та зборів.

Змінити розмір судового збору, що підлягає стягненню з Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" Державного концерну "Укроборонпром в дохід держави з 243,60 грн. до 464 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: