УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору від 28 серпня 2008 року № 2619/0808/71-081 ОСОБА_6 отримала кредит в розмірі 165 000,00 доларів США на строк по 28 серпня 2030 року зі сплатою 12,5 % річних для придбання квартири АДРЕСА_1.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, 28 серпня 2008 року між сторонами було укладено іпотечний договір № 2619/0808/71-081-Z-1, відповідно до якого відповідач передала банку в іпотеку зазначену вище квартиру.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» і ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та між ТОВ «ФК Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договори факторингу, внаслідок яких відбулася заміна кредитора, а саме: ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу кредитора за кредитним договором, позичальником за яким є ОСОБА_6

Оскільки, відповідач не виконує зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2619/0808/71-081 від 28 серпня 2008 року, яка станом на 01 березня 2013 року складає 3 055 293,47 грн, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому на звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року, позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 2619/0808/71-081-Z-1 від 28 серпня 2008 року, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 90,80 кв. м, житловою площею 46,80 кв. м, що належить ОСОБА_6 на праві приватної власності, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2619/0808/71-081 від 28 серпня 2008 року в сумі 1 303 762,21 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує. Доказів того, що його не було повідомлено про відступлення права грошової вимоги та зміну кредитора суду не надав.

Однак із такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 28 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 2619/0808/71-081, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 165 000,00 доларів США зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитними коштами, на строк з 28 серпня 2008 року по 28 серпня 2030 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним вище кредитним договором, 28 серпня 2008 року між Банком та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач передав Банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 90,80 кв. м.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу. Того ж дня, між ТОВ «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу кредитора/стягувача за кредитним договором № 2619/0808/71-081 від 28 серпня 2008 року, позичальником за яким є ОСОБА_6

Згідно зі ст. 1083 ЦК України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не передбачено договором факторингу.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

В апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що договір відступлення права вимоги укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» порушує вимоги ст. 1083 ЦК України та є таким, що не відповідає законодавству.

Однак, апеляційний суд в порушення положень ст. 303 ЦПК України усі доводи апеляційної скарги не оцінив та фактичні обставини справи не з'ясував, а саме чи мав фактор право передавати заборгованість шляхом укладання нового договору факторингу, з огляду на положення ст. 1083 ЦК України, оскільки матеріали справи не містять повний текст договору факторингу укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, тому ухвала суду апеляційної інстанції на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук