АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 15 вересня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Шеремет Ю.М., зацікавлена особа: ОСОБА_5,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 15 вересня 2015 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даної ухвали та постановлення нової про задоволення скарги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавчий лист № 2-1825/11, виданий 12.09.2011 року Солом'янським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 132 924, 85 грн.

13.08.2012 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №33845914.

Звертаючись до суду скаржник зазначав, що державний виконавець не здійснює жодних виконавчих дій по даному провадженню. В червні 2015 року ним було подано заяву до Дніпровського районного суду м Києва щодо надання інформації про внесення подання державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві з приводу примусового входження до квартири боржника. 29.06.2015 року заявник отримав відповідь, в якій повідомлялося, що за період з січня 2013 року по червень 2015 року відсутні дані про надходження до даного суду подання ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва про проникнення до квартири боржника ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

Вважаючи вказані дії незаконними, просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві Шеремет Ю.М. щодо невнесення подання про проникнення до квартири боржника ОСОБА_6 та зобов'язати державного виконавця внести зазначене подання.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції прийшов до висновків, що оскільки Законом України «Про виконавче провадження» передбачає саме право державного виконавця на звернення до суду з подання в порядку ст. 376 ЦПК України та враховуючи відсутність майна боржника ОСОБА_6 за вказаною адресою, відсутні підстави вважати дії державного виконавця незаконними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, у зв'язку з чим та зокрема має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно положень п.9 ч.3 ст.5 вказаного Закону, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Під час розгляду скарги судом першої інстанції було встановлено, що державним виконавцем в ході здійснення примусового виконання рішення суду вчинялися заходи щодо розшуку майна боржника та неодноразово здійснювалися виходи за його адресою проживання, а саме: АДРЕСА_1.

З актів державного виконавця про проведення виконавчихх дій вбачається, що боржник за вказано адресою не проживає на протязі більше 3 років, що підтвердили сусіди та голова кооперативу.

Встановивши відсутність боржника та його майна за вказаною адресою державний виконавець не вносив подання про примусове проникнення.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, з урахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 376 ЦПК України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дії державного виконавця узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Колегія суддів відхиляє посилання в апеляційній скарзі на незаконні дії державного виконавця, які полягають у введенні в оману скаржника щодо подання до суду клопотання про примусове проникнення до житла боржника, оскільки зазначені обставини не підтверджені належними та допустимими доказами у відповідності до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України.

Не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали і доводи скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначивши про відсутність боржника за вказаною адресою, фактичного розглянув подання про примусове проникнення до житла боржника, оскільки зазначене не відповідає обставинам справи.

Під час постановлення оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не розглядав можливість задоволення подання державного виконавця про примусове проникнення до житла, а лише встановлював фактичні обставини справи.

При цьому колегія суддів також враховує, що відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 376 ЦПК України державний виконавець має право, а не обов'язок звернутись до суду з вказаним поданням.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду також не спростовують.

З огляду на викладене, оскаржена у справі ухвала відповідає нормам процесуального права, а тому ця ухвала не може бути скасованою з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 15 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді