Справа № 0907/2-3046/2011
Провадження № 22-ц/779/86/2015
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 13 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») звернувся в суд з позовом, уточнивши його в подальшому, до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 грудня 2013 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 23 жовтня 2006 року у розмірі 137 310,43 грн. Також вирішено питання судових витрат.

На дане рішення представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, що мають суттєве значення для правильного її вирішення.

Так, всупереч положенням ст. 126 ЦПК України суд безпідставно не прийняв до розгляду та не об'єднав в одне провадження з даним позовом зустрічну позовну заяву представника ОСОБА_2 про визнання правочинів неукладеними та повернення коштів. Адже задоволення зустрічного позову повністю або частково виключає задоволення позовних вимог банку.

В зв'язку із цим судом не взято до уваги доводи відповідачів про те, що при оформленні кредитного договору банком не було дотримано вимог законодавства шодо умов та порядку кредитування тощо. Зокрема, що відсутня заява позичальника про отримання кредиту, інтерв'ю з ним не проводилось, докази кредитоспроможності ним не подавались. Також що позивачем не представлено суду належних доказів одержання позичальником грошових коштів, відповідно як і доказів перерахування суми кредиту на його окремий поточний рахунок. А отже, позичальник, перебуваючи весь цей час за межами України, не одержував в банку жодних кредитних коштів.

Неправильним є і висновок суду щодо суми заборгованості. Виходячи з поданого банком розрахунку станом на 11 листопада 2009 року сума заборгованості складала 56 012,02 швейцарських франків, з них 51 133,28 швейцарських франків тіла кредиту та 4 878,74 швейцарських франків простроченого боргу по тілу кредиту. Аналогічна сума була зазначена і в заяві банку про видачу судового наказу станом на 12.05.2009 року. Задовольняючи позовні вимоги банку у зменшеному розмірі суд прийняв до уваги розрахунок боргу станом на 12 листопада 2012 року на загальну суму 16 312,72 грн., з яких: 14 400,42 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, 1 794,74 швейцарських франків- заборгованість по процентах за користування кредитом та 117,56 швейцарських франків пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах. Однак, при цьому не врахував, що 04 жовтня 2011 року ОСОБА_5 згідно відповідних квитанцій сплачено 61 811,00 швейцарських франків.

При вирішенні даного спору суд також необгрунтовано зіслався на рішення Івано-Франківського міського суду від 12 вересня 2013 року, оскільки це рішення ними оскаржено в апеляційному порядку і не набрало законної сили. Крім того, підстави та предмет позову в даних справах є різними. За таких обставин зазначене судове рішення не може містити правової оцінки обставин укладення сторонами кредитного договору.

Крім того, судом не враховано, що довіреність, на підставі якої між ОСОБА_6 та позивачем укладено кредитний договір, не відповідає вимогам закону. Зі змісту цієї довіреності вбачається, що така видана без чіткої конкретизації представництва інтересів довірителя, у ній відсутні повноваження повіреного щодо оформлення кредиту, отримання кредитних коштів. А відповідно банк на підставі такої довіреності не мав права оформляти кредит та видавати кредитні кошти.

Апелянт також вказує, що кредитний договір підписано іншою особою, а не ОСОБА_6, що виявлено ним після смерті останнього. Однак, в зв'язку із тим, що суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_3 та його представника, він був позбавлений можливості подати суду інший примірник кредитного договору, який ці обставини підтверджує.

Окрім того, розглядаючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги суд також не звернув увагу, що позовна заява та уточнення до неї підписані особами, повноваження яких на здійснення таких інтересів банку належними письмовими документами не підтверджені.

З цих підстав апелянт просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи скарги підтримала, а представник ОСОБА_2 - визнав, з наведених у ній мотивів.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» суд першої інстанції виходив з того, що свої зобов'язання за кредитним договором №0 від 23 жовтня 2006 року ОСОБА_2 належним чином не виконував, тому заборгованість в сумі 137 310,43 грн. та судові витрати підлягають стягненню в солідарному порядку з боржника та поручителя.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 526,1049,1054,1050 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором, а також проценти та неустойку.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, згідно умов договору про надання споживчого кредиту №0, укладеного 23 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, останній отримав кредит в сумі 59 000,00 швейцарських франків, що еквівалентно 236 940,40 грн. за курсом Національного Банку України, терміном до 22 жовтня 2021 року зі сплатою відсотків у розмірі 8,99 % річних (а.с.8-15 т.1).

Для забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 23 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідальність поручителя та позичальника є солідарною (а.с.16 т.1).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч. ч. 1, 3 ст. 244 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Одночасно, за змістом ст. 241 ЦК України винятком є вчинення правочинів з перевищенням повноважень представника, за відсутності наступного його схвалення довірителем.

Встановлено, що на підставі довіреності №43 від 30 січня 2006 року від імені ОСОБА_2 діяв його брат ОСОБА_6 (а.с.52 т.1).

Зі змісту даної довіреності вбачається, що довіритель уповноважував повіреного укладати від його імені всі дозволені законом угоди цивільного-правового характеру, в тому числі договори купівлі-продажу, міни, застави, іпотеки, майнової поруки, позики, а також угоди про весення змін і доповнень до раніше укладених договорів та угод. А також бути його представником в усіх банках та банківських установах із правом підпису банківських документів та з правом відкриття рахунків на його ім'я у будь-якому комерційному банку чи іншій кредитній установі і розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на цих рахунках (зняття коштів з банківського рахунку, перерахування коштів, тощо), отримувати компенсації, вклади з належними відсотками та інші належні йому виплати, тощо.

Статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину у випадку, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З'ясовано, що ОСОБА_2 не оспорював видану ним довіреність як з вищенаведених підстав, так і з інших, аналогічно як і не оспорював сам факт її видачі своєму братові ОСОБА_6

За таких обставин посилання апелянта щодо невідповідності довіреності вимогам закону та відсутності у повіреного ОСОБА_6 повноважень на оформлення від його імені кредиту та відповідно одержання кредитних коштів є неспроможним та не заслуговує на увагу.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ПАТ «УкрСиббанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Національний банк України, ОСОБА_2 про визнання протиправними дій щодо надання кредиту в іноземній валюті, визнання бездіяльності щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів, обґрунтовуючи його тим, що вказаний кредитний договір є незаконним, оскільки кредит надано в іноземній валюті, та що поточний рахунок ОСОБА_2 не відкривався. А відтак, що заява про видачу готівки є неналежним доказом отримання валюти готівкою, та що при укладенні договору відповідач не підтвердив повноваження банку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2014 року, у задоволенні позову відмовлено. Даним рішенням встановлено, що при видачі кредиту в іноземній валюті за договором від 23 жовтня 2006 року банк діяв на підставі генеральної ліцензії, необхідної для здійснення таких дій, а також факт видачі та отримання кредитних коштів згідно меморіальних ордерів (а.с.167-169 т.1).

За таких обставин доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 кредитних коштів не одержував, є необґрунтованими.

Крім того, як встановлено в засіданні апеляційного суду, з будь-яких інших підстав цей кредитний договір сторонами не оспорювався, в тому числі і з підстав неналежності підпису повіреного ОСОБА_6 на цьому договорі. А отже, не визнавався судом недійсним і в силу ст. 204 ЦК України є правомірним та обов'язковим для виконання.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги та подаючи в грудні 2009 року до суду даний позов АКІБ «УкрСиббанк» зазначав, що ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 11 листопада 2009 року року допустив загальну заборгованість в розмірі 63 610,30 швейцарських франків, що еквівалентно 503 236,17 грн. З поданого ним на підтвердження цієї суми боргу розрахунку вбачається, що: 51 133,28 швейцарських франків, еквівалентних 404 527,50 грн. - основний борг по тілу кредиту; 4 878,74 швейцарських франків, еквівалентних 38 596,87 грн. - прострочений борг по тілу кредиту; 5 826,33 швейцарських франків, еквівалентних 46 093,48 грн. - прострочені відсотки; 574,74 швейцарських франків, еквівалентних 4 546,90 грн. - відсотки; 1 134,00976 швейцарських франків, що еквівалентно 8 971,42 грн. - пеня та штрафні санкції у сумі 63,2012415 швейцарських франків, що еквівалентно 500,00 грн. (а.с.5-7 т.1).

В ході розгляду справи 04 жовтня 2011 року ОСОБА_5, яка після смерті ОСОБА_6 представляє інтереси сина ОСОБА_2, внесла на рахунок банку грошові кошти у сумі 61 811,00 швейцарських франків, а саме згідно квитанції №9 - 31 990,00; №10 - 16 000,00 №74- 13 821,00 швейцарських франків (а.с. 26, 27 т.2).

Відповідно до п.1.6 договору про надання споживчого кредиту сторони погодили наступну черговість погашення заборгованості позичальника за цим договором: 1) прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення); 2) строкові комісії; 3) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); 4) строкові проценти; 5) прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); 6) строкова сума основного боргу; 7) штрафні санкції за договором.

У випадку перерахування коштів на погашення кредиту та/або процентів та/або комісії у порушення вищевказаної черговості з вини позичальника, банк вправі самостійно перерозподілити кошти позичальника, що надійшли, відповідно до черговості, викладеної в цьому пункті договору, шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок.

Як вбачається із довідки - розрахунку заборгованості за кредитом станом на 15.09.2011 року загальний залишок заборгованості становив 56 012,02 швейцарських франків, з них 43 922,12 швейцарських франків - строкова заборгованість та 12 089,90 швейцарських франків - прострочена заборгованість. Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості по процентах за користування кредитом станом на 30.09.2011 року залишок заборгованості по процентах становив 20 199,40 швейцарських франків.

Встановлено, що внесені ОСОБА_5 кошти розподілено наступним чином: 20 199,40 швейцарських франків - на погашення заборгованості за процентами та 41 611, 60 швейцарських франків - на погашення заборгованості за кредитом, з них: 12 089,90 швейцарських франків - на погашення простроченої заборгованості (а.с.134-135, 136-149 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що 29 листопада 2012 року з врахуванням сплачених ОСОБА_5 коштів банком було подано заяву про уточнення позовних вимог. Відповідно банк просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, яка станом на 12 листопада 2012 року становить 16 312,72 швейцарських франків, що еквівалентно 137 310,43 грн. Зокрема з них: 14 400,42 швейцарських франків (121 213,86 грн.) - заборгованість за кредитним договором, 1 794,74 швейцарських франків (15 107,02 грн.) - сума несплачених відсотків за користування кредитом та 117,56 швейцарських франків (989,55 грн.) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах (а.с.132-133 т.1).

На спростування зазначеної суми заборгованості судом будь-яких доказів не здобуто.

Як передбачено статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором.

При цьому колегія суддів також враховує положення ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину у випадку, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи у 2010 році ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом про визнаня недійсним договору поруки, посилаючись на відсутність у банку індивідуальної ліцензії на ведення операцій з іноземною валютою. Разом з тим, з інших підстав свій позов не обґрунтовував (а.с. 60-64 т.1). Даний позов ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20 вересня 2011 року залишено без розгляду за заявою позивача (а.с. 93 т.1).

Що стосується посилань апелянта на порушення судом при розгляді даної справи норм процесуального права, то вони не заслуговують на увагу з таких підстав.

Порядок подання зустрічного позову та об'єднання позову передбачено ст. 123, 126 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 123 ЦПК України відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті.

Згідно ч.1 ст. 126 ЦПК України суддя під час відкриття провадження у справі, підготовки справи до судового розгляду або суд під час її розгляду мають право постановити ухвалу про об'єднання в одне провадження кількох однорідних позовних вимог за позовами одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача чи до різних відповідачів або за позовом різних позивачів до одного й того самого відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що клопотання про об'єднання в одне провадження справ подано представником ОСОБА_2 на стадії завершення розгляду справи 13 грудня 2013 року.

Не можуть бути прийняті до уваги також твердження апелянта щодо подання позовної заяви та уточнення до неї особами, повноваження яких не підтверджені, оскільки такі спростовуються матеріалами справи (а.с. 24, 118, 119-120, 154 т. 1).

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, зазначених у скарзі.

Разом з тим, при вирішенні питання судових витрат судом не враховано положення ст. 88 ЦПК України щодо пропорційного їх розподілу, а тому неправильно стягнуто ці витрати з відповідачів у солідарному порядку.

Відтак, в цій частині рішення суду слід змінити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 13 грудня 2013 року в частині стягнення судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» по 850,00 грн. судового збору та по 60,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський