АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА [1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, що діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3, ОСОБА_4, що діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення з кімнати студентського сімейного гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, стягнення заборгованості за користування кімнатою у гуртожитку, за апеляційними скаргами Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут», представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4, прокурора Солом'янського району м. Києва на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року, -

встановила:

13.12.2013 р. Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут» (надалі - НТУУ «КПІ») звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень, відповідно до вимог ст. 116, 128, 132 ЖК УРСР, п.44 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 р. №208, Примірного положення про студентський гуртожиток вищого навчального закладу, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України №1004 від 13.11.2007 р., просив суд виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 разом з залежною від неї особою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 разом з залежними від неї особами ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з кімнати АДРЕСА_2, без надання іншого жилого приміщення. Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, солідарно, на користь НТУУ «КПІ» заборгованість по оплаті за користування кімнатою у гуртожитку в сумі 120 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що гуртожиток АДРЕСА_2 перебуває на балансі позивача та згідно наказу ректора НТУУ № 4-85 від 03 вересня 2001 року йому було встановлено статус студентського гуртожитку для проживання сімейних студентів, аспірантів, докторантів НТУУ «КПІ».

Відповідач ОСОБА_1 в квітні 1988 р. була поселена в кімнату АДРЕСА_2, як дружина студента НТУУ «КПІ», та тимчасово зареєстрована з 26.05.1988 р. по 01.03.1992 р. на період навчання чоловіка. У 1991 р. шлюб між ними було розірвано. 16.02.1993 р. ОСОБА_1 знялась з реєстрації у вказаному гуртожитку та була зареєстрована в Сумській області.

Актами адміністрації студмістечка НТУУ «КПІ» від 30.04.2013 р., 19.08.2013 р. та 21.11.2013 р. було встановлено факт проживання в кімнаті АДРЕСА_2 ОСОБА_1, її дочки ОСОБА_2 та онуків ОСОБА_3, ОСОБА_7

Актами комісії від 08.10.2014 р. та від 10.10.2014 р. встановлено, що у вказаній кімнаті проживають ОСОБА_1, її дочки ОСОБА_2, ОСОБА_4 та малолітні онуки ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Оскільки відповідачі безпідставно займають вказане жиле приміщення, спеціальний ордер для вселення на вказану житлову площу їм не видавався, договір найму житлового приміщення з ними не укладався, останні за вказаною адресою не зареєстровані, добровільно звільнити займане приміщення відмовились, не сплатили за користування кімнатою гуртожитку, у зв'язку з чим в період з 01.12.2010 р. по 30.11.2013 р. виникла заборгованість в розмірі 120 000 грн., позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2 разом з малолітньою ОСОБА_3, ОСОБА_4 разом з малолітніми ОСОБА_5, ОСОБА_6 з кімнати АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення. В решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник НТУУ «КПІ» просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, солідарно, на користь НТУУ «КПІ» заборгованості по оплаті за користування кімнатою у гуртожитку в сумі 120 000 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Свої доводи обґрунтовує тим, що гуртожиток №22 НТУУ «КПІ» є студентським гуртожитком для проживання сімейних студентів, аспірантів, докторантів НТУУ «КПІ», що підтверджується наказом НТУУ «КПУ» №4-85 від 03 вересня 2001 р. Виходячи з Примірного положення про студентський гуртожиток вищого навчального закладу, затвердженого наказом Міністрества освіти і науки України №1004 від 13.11.2007 р., умови оплати за проживання у студентських гуртожитках студмістечка НТУУ «КПІ» в спірний період були визначені відповідними положеннями, затвердженими наказами ректора від24.06.2008 №4-177, від 14.07.2011 р. №1-170, від 25.07.2013 р. №1-215, які є чинними та підлягають обов'язковому застосуванню. Дослідивши вказані обставини судом було зроблено невірний висновок щодо необхідності застосування до спірних правовідносин тарифів, установлених на житлово-комунальні послуги. Спеціальне правове регулювання нарахування плати за проживання в студентських гуртожитках не містить норм, які б давали можливість здійснювати нарахування плати по ставках квартирної плати (тарифах), встановлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Нарахування оплати за проживання в студентських гуртожитках здійснюється з розрахунку за ліжко-місця.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року та ухвалити нове , яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що ОСОБА_1 в квітні 1988 р. була поселена в кімнату №9-13 в студентському сімейному гуртожитку №22 НТУУ «КПІ», як дружина студента ОСОБА_11 та була зареєстрована у вказаному приміщенні з 25.06.1988 р. на підставі ордеру за №390 від 2 грудня 1988 р., який було видано її чоловіку. Крім цього, 02 грудня 1988 р. ОСОБА_1, як співробітнику НТУУ «КПІ», на вказану кімнату був виданий ордер №525. З цього часу вона проживає в цій кімнаті разом зі своїми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_8 Вказаний ордер у судовому порядку недійсним не визнавався, останній має печатки та підписи службових осіб позивача. Оригінал вказаного ордеру було здано директору гуртожитку в 1988 р., проте позивач відмовився його надати.

При вирішенні спору судом не враховано, що відповідно до п. 2,6 ч.1 ст.125 ЖК Української РСР без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

В апеляційній скарзі прокурор Солом'янського району м. Києва просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м Києва від 26 листопада 2011 року в частині виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з кімнати АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначив, що ОСОБА_1 в квітні 1988 р. була поселена та з 25.06.1988 р. зареєстрована в спірному приміщенні, як дружина студента, на підставі ордеру №390 від 2 грудня 1988 р., який було видано її чоловіку. Крім цього, остання з 1988 р. по 2005 р. працювала у позивача за безстроковим трудовим договором, на спірну кімнату їй було видано ордер №525 від 02.12.1988 р., як співробітнику НТУУ «КПІ». З 1988 р. у вказаній кімнаті проживають діти ОСОБА_1 та онуки, які підпадають під визначений ст. 125 ЖК Української РСР перелік осіб, які не можуть бути виселені з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення.

Також посилався на рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 червня 2002 року у справі №2-1116-1/02, як таке, що в силу ч.3 ст.61 ЦПК України має преюдиційне значення для вирішення даного спору.

В судовому засіданні представник НТУУ «КПІ» Куценко О.О. апеляційну скаргу позивача підтримала та просила її задовольнити. Інші апеляційні скарги просила відхилити, як необґрунтовані.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, яка представляє інтереси ОСОБА_1, а також її представник ОСОБА_10, прокурор Титаренко Г.Г. просили їх апеляційні скарги задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги НТУУ «КПІ» відмовити.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, прокурора, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 127 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної , міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно ч.1 ст.132 ЖК УРСР сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, будівля №6 по вул. Металістів в м. Києві є державною власністю, знаходиться на балансі НТУУ «КПІ» та має статус студентського гуртожитку для проживання сімейних студентів, аспірантів, докторантів НТУУ «КПІ».

Судом встановлено та не заперечується відповідачами, що ОСОБА_1 в квітні 1988 року була поселена в кімнату АДРЕСА_2, як дружина студента ОСОБА_11 та тимчасово зареєстрована у вказаній кімнаті з 26.05.1988 р. по 01.03.1992р., на період навчання чоловіка.

На підставі постанови профкому студентів та комітету комсомолу КПІ №21 від 04.09.1987 р., на ім'я ОСОБА_11 було видано ордер №390 на право проживання в АДРЕСА_2 (а.с.10-11 т.1).

20.09.1988 р. ОСОБА_1 прийнято на роботу до НТУУ «КПІ» на посаду бухгалтера по строковому договору з 20.09.1988 р. по 08.09.1991 р., з 01.05.2002 р. переведено на посаду майстра господарського відділу, з 12.10.2005 р. звільнено за власним бажанням (а.с. 143- 146 т.1).

30.05.1991 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 було розірвано, 12.07.1991 р. останнього було відраховано з університету та знято з реєстрації.

16.12.1993 р. ОСОБА_1 була знята з реєстрації за вказаною адресою у зв'язку з вибуттям до м. Кролевець Сумської області.

Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 19 червня 2002 року у задоволенні позову НТУУ «КПІ» про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_4 з кімнати АДРЕСА_2 відмовлено з тих підстав, що відповідачі є одинокими особами з неповнолітніми дітьми, що проживають разом з ними. Вказаним судовим рішенням встановлено, що з 01.01.1995 р. дозвіл на проживання в гуртожитку відповідачам не надавався (а.с. 79-80 т.1).

На час розгляду справи діти ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 набули повноліття.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3, а ОСОБА_4 - в АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги про виселення відповідачів разом з залежними від них малолітніми особами, суд першої інстанції виходив з того, що останні займають приміщення гуртожитку без законних підстав, спеціальний ордеру відповідно до положень ст.128 ЖК УРСР їм не видавався.

Надана ОСОБА_1 копія ордеру №525, який нібито було видано їй, як співробітнику бухгалтерії НТУУ «КПІ», не є належним доказом на підтвердження її доводів щодо законності зайняття нею приміщення студентського гуртожитку (а.с. 78 т.1).

Так, у вказаному ордері відсутні відомості щодо прийняття спільного рішення у вигляді постанови профкому студентів та комітету комсомолу вузу та назви організації, яка його видала.

Доказів того, що ОСОБА_1 була студенткою НТУУ «КПІ», що могло б слугувати підставою для прийняття такого рішення, матеріали справи не містять.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 вселилась до приміщення гуртожитку раніше, ніж була працевлаштована в НТУУ «КПІ», на підставі ордеру № 390, видача іншого ордеру, датованого тією ж датою на ту ж саму кімнату, але вже на ім'я відповідача, як співробітника бухгалтерії, не ґрунтується на законі.

Згідно з п.13 Примірного положення про студентський гуртожиток вищого навчального закладу, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 13 листопада 2007 року №1004, працівники вищого навчального закладу, як виняток, можуть бути поселені в студентський гуртожиток до закінчення навчального року лише за рішенням керівника вищого навчального закладу і за погодженням з органами студентського самоврядування та первинною профспілковою організацією студентів. Пунктом 14 зазначеного Примірного положення передбачено, що проживання в студентських гуртожитках сторонніх осіб, розміщення підрозділів вищого навчального закладу, а також інших організацій забороняється.

Вирішуючи спір в частині виселення суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, врахував, що право проживання відповідача ОСОБА_1 разом з дітьми було похідним від права проживання її чоловіка, як студента НТУУ «КПІ», на час навчання останнього, яке по закінченню навчання припинилось.

За відсутності доказів видачі ордеру №525 на ім'я ОСОБА_1, як працівника НТУУ «КПІ», доводи апеляційних скарг останньої та прокурора Солом'янського району м. Києва в тій частині, що такий ордер недійсним не визнавався, є необґрунтованими.

Не є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення й та обставина, що ОСОБА_1 пропрацювала у відповідача більше десяти років, а інші особи є одинокими особами разом з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

За відсутності доказів надання відповідачам приміщення гуртожитку у встановленому законом порядку, правові підстави для відмови у їх виселенні без надання іншого жилого приміщення відсутні.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідачів заборгованості по оплаті за користування кімнатою гуртожитку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач посилався на те, що кімната, яку займають відповідачі, розрахована на 4 ліжка-місця, плата за користування якими у відповідні роки була визначена Положеннями про оплату за проживання у студентських гуртожитках Національного технічного університету України «КПІ» для всіх категорій мешканців, затвердженими наказами ректора від 24.06.2008 №4-177, від 14.07.2011 №1-170 та від 25.07.2013 р. №1-215.

Оскільки відповідачі оплату за користування кімнатою не здійснювали, за період з 01.12.2010 по 30.11.2013 р. за ними утворилась заборгованість в розмірі 120 000 грн.

Як вбачається зі змісту п. п.1.3 «к» п.1 Положення про оплату за проживання у студентських гуртожитках Національного технічного університету України «КПІ» для всіх категорій мешканців ( надалі - Положення) , що є додатком №1 до наказу №4-177 від 24 червня 2008 р., розмір оплати за проживання у студентських гуртожитках університету, залежно від типу гуртожитків, кількості та категорії мешканців, з урахуванням ПДВ: у гуртожитках №17, 21, 22 для сімейних студентів підвищеної комфортності сторонні особи сплачують собівартість одного ліжко-місця в розмірі 500 грн. на місяць (при наявності вільних кімнат та рішення Ради з житлово-соціальних питань НТУУ «КПІ») (а.с. 26 т.1).

Відповідно до п. п. 1.3 «л» п.1 Положення, що є додатком №1 до наказу №1-170 від 14.07.2011 р., розмір оплати за проживання у студентських гуртожитках університету, залежно від типу гуртожитків, кількості та категорії мешканців, з урахуванням ПДВ: у гуртожитках №17, 21, 22 для сімейних студентів підвищеної комфортності сторонні особи сплачують собівартість одного ліжко-місця в розмірі 900 грн. на місяць (при наявності вільних кімнат та рішення Ради з житлово-соціальних питань НТУУ «КПІ») (а.с. 32 т.1).

Відповідно до п. п. 1.4 «к» п.1 Положення, що є додатком №1 до наказу №1-215 від 25.07.2013 р., розмір оплати за проживання у студентських гуртожитках університету, залежно від типу гуртожитків, кількості та категорії мешканців, з урахуванням ПДВ: у гуртожитках №17, 21, 22 для сімейних студентів підвищеної комфортності сторонні особи сплачують собівартість одного ліжко-місця в розмірі 1300 грн. на місяць (при наявності вільних кімнат та рішення Ради з житлово-соціальних питань НТУУ «КПІ») (а.с. 38 т.1).

Таким чином, обов'язковими умовами для встановлення плати за проживання у визначених цими Положеннями розмірах є наявність вільних кімнат та рішення Ради з житлово-соціальних питань НТУУ «КПІ».

Як пояснила представник позивача в судовому засіданні, при дотриманні вказаних умов, зі сторонніми особами укладається письмовий договір найму.

За відсутності цивільно-правової угоди між позивачем та відповідачами, а також відповідного рішення Ради з житлово-соціальних питань НТУУ «КПІ», правові підстави для стягнення заборгованості у визначеному позивачем розмірі відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут», представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та прокурора Солом'янського району м. Києва відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/1892/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Калініченко О.Б.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.