Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Гудковій Є.С.,

за участю сторін, представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Адміністрація Центрального району Миколаївської міської ради про захист права власності та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року позивачка звернулася до Центрального районного суду міста Миколаєва з позовом з подальшим збільшенням позовних вимог до відповідача, в якому остаточно просила суд захистити її право власності шляхом зобов'язання відповідача знести встановлену ним капітальну бетонну огорожу на межі земельних ділянок сторін і встановити на межі огорожу зі стальної сітки висотою1,6 метри, а також зобов'язати відповідача облаштувати покрівлю його житлового будинку водозливним лотком і повністю системою організованого водостоку зливових вод та стягнути 5 000 грн моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач самовільно, без отримання дозволів та погоджень побудував на межі земельних ділянок сторін капітальну бетонну огорожу висотою близько двох метрів, в результаті чого створюються перешкоди в обслуговуванні гаражу та сараю, які їй належать, а також порушена інсоляція та аерація двору її домоволодіння. Крім того, внаслідок стікання дощової води з будинку відповідача, відбувається затоплення двору позивачки та руйнування гаражу та сараю, через що позивачка вважає, що їй створюються перешкоди в реалізації права власності.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 вимоги позову підтримали у повному обсязі і просили суд їх задовольнити. Позивачка зазначила, що вона є власницею житлового будинку з прилеглими до нього господарськими і побутовими будівлями та спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 Відповідач, який є власником сусіднього житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 у м. Миколаєві, самовільно поставив бетонну огорожу на межі цих земельних ділянок, внаслідок якої нагрівається будинок позивачки, у достатній мірі не продувається двір, утворюється цвіль, може зруйнуватися від сирості будівля гаражу, їй стало важко дихати у дворі. Такі дії призвели до створення перешкод у користуванні нею власним ддомоволодінням.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнали. Зазначили, що відповідач встановив бетонну огорожу на території своєї земельної ділянки, відступивши від існуючої дерев'яної огорожі, а тому вважають, що ці дії не чинять перешкод у реалізації позивачкою її права власності на гараж літ. «Д» та сарай літ. «Е». Крім того, звинувачення позивачки на порушення інсоляції та аерації вважають безпідставними та недоведеними, позовні вимоги заявлені виключно через неприязнені стосунки сторін, у зв'язку з чим у задоволенні позову просять відмовити. Також звернули увагу суду на те, що висновок експерта не грунтується на вимогах діючих нормативних актах України, є необгрунтованим, тому його не можливо розцінювати як належний доказ обгрунтованості позовних вимог.

Представник третьої особи Адміністрації Центрального району ММР у судових засіданнях зазначили, що представники Адміністрації виїздили на місце для проведення огляду, та підтвердила, що було поставлено бетонну огорожу, віднесли вирішення спору на розсуд суду.

Експерт Цушко В.С. в судовому засіданні підтвердив викладені у висновку та дослідженні обставни. Пояснив, що зі зведенням спірної огорожі дійсно порушилася інсоляція та аерація (обдув земельної діялнки) у дворі будинку позивачки. Визначити наскільки - то таке не входить до його компетенції. Стосовно заперечення сторони відповідачів щодо неналежності нормативних актів, на які він посилався, пояснив, що оскільки в Україні не існує спеціальних державних санітарних та будівельних норм відповідно до встановлення огорож на межі земельних ділянок житлових будинків, то він користувася певними нормами, або такими , що є застарілими, або іншої держави, або найбільш аналогічними за змістом - але виключно за рекомендаціями та роз'ясненнями Державної санепідемслужби України.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши експерта, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно зі Свідоцтвом про право власності від 01.11.1994 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-2445, позивачка є власницею житлового будинку із усіма господарськими будівлями і побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Як вбачається із матеріалів справи, власником сусіднього житлового будинку по АДРЕСА_2 у м. Миколаєві є відповідач на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2010 року (а. с. 47-49). Житлові будинки сторін знаходяться на земельних ділянках, які мають спільну межу, на якій було встановлено дерев'яну штахетну огорожу.

У 2013 році (точну дату встановити неможливо) відповідачем на межі земельних ділянок самовільно без отримання згоди позивачки було збудовано капітальну бетонну огорожу висотою близько 2 метрів. Цей факт зафіксовано працівниками Адміністрації Центрального району, за що стосовно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 150 КУпАП України (а. с. 4).

На час розгляду справи у суді вказана огорожа залишається встановленою, що підтверджується наявними у матеріалах справи фототаблицями (а. с. 50-53, 81-84) та матеріалами судової будівельно-технічної експертизи № 2105-2106 від 03.12.2014 року (а. с. 77-80). Крім того, як вбачається із матеріалів експертизи, покрівля будинку АДРЕСА_2 у м. Миколаєві частково не обладнана водозливним лотком та повністю не обладнана системою організованого водостоку дощових вод (а. с. 79).

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Згідно зі ст. 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов'язує.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

При цьому, згідно зі ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Відповідно до п. 3.15 Державних будівельник норм ДБН В.2.6-14-97. Том 1 «Покриття будинків і споруд» горищні дахи ГД-1, ГД-2, ГД-3, ГД-5 слід проектувати з внутрішнім або зовнішнім водостоком.

Згідно з примітною 3 п. 3.15 ДБН В.2.6-14-97 допускається застосування горищних дахів із зовнішнім водостоком (ознака 3В) з неорганізованим водовідведенням при висоті карнизу будинку (від планувальної відмітки землі) до 7 м для житлових, громадських, адміністративно-побутових будників i до 10м - для виробничих будинків при обов'язковому влаштуванні козирків над входами та балконами верхнього поверху i виносі карнизу за площину стіні не менше ніж на 600 мм.

Відповідно до п. 4.6 ДБН В.2.6-14-97 при проектуванні неорганізованого водовідводу розмір карнизного звису для різних видів покрівель слід приймати згідно з даними таблиці 6; при цьому необхідно враховувати, що відстань від урізу карниза до червоної лінії будинку повинна бути не менше ніж 1,5 м.

Таким чином, суд приходить до висновку, що, оскільки крівля будинку АДРЕСА_2 у м. Миколаєві частково не обладнана водозливним лотком та повністю не обладнана системою організованого водостоку дощових вод, зовнішній водостік дощових вод з криші житлового будинку № 20 не відповідає вимогам ДБН В.2.6-14-97. Том 1 «Покриття будинків і споруд», що може призвести до замокання стіни допоміжних господарських споруд у домоволодінні позивачки , що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи № 2105-2106 від 03.12.2014 року.

Крім того, згідно з висновком експерта вказані порушення Державних будівельних норм можуть бути причиною стікання дощових вод на ділянку позивачки, що, в свою чергу, може бути причиною виникнення сирості у дворі житлового будинку АДРЕСА_1 В судовому засіданні експерт підтвердив вказаний висновок.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З пояснень відповідача, наданих у судовому засіданні, вбачається, що він погодився з доцільністю встановлення водостоків , однак за браком коштів досі їх не встановив.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що неправомірними діями відповідача по необладнанню покрівлі житлового будинку АДРЕСА_2 у м. Миколаєві водозливним лотком і системою організованого водостоку зливових вод позивачці можуть створюватися перешкоди у реалізації її права власності на належну їй земельну ділянку, у зв'язку з чим її право власності підлягає судовому захисту. Отже, позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими.

Стосовно позовних вимог щодо зобов'язання відповідача знести капітальну залізобетонну огорожу, встановлену на межі земельних ділянок по АДРЕСА_1 у м. Миколаєві і встановлення на межі зазначених земельних ділянок огорожу зі стальної сітки, висотою 1,6 метри, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають за недоведеністю, оскільки суду не було надано доказів порушення вимог щодо належної інсоляції та аерації з боку позивача.

Так, позивачка у судовому засіданні не змогла чітко пояснити, які саме її права було порушено відповідачем внаслідок встановлення огорожі. Крім того, ОСОБА_3 сама підтвердила у судовому засіданні, що вона самостійно засипала низ огорожі, оскільки з ділянки відповідача текла вода, щоє додатковою перешкодою для достатньої аерації її двору.

Висновок експерта в частині порушення відповідачем норм інсоляції шляхом встановлення огорожі суд, керуючись ст. 147 ЦПК України, не приймає до уваги, оскільки у ньому експерт посилається на СанПиН 2.2.1/2.1.1.1076-01, які було введено в дію постановою Головного державного лікаря Російської Федерації, а тому вони не можуть бути джерелом права і не можуть використовуватися судом при розгляді справи по суті.

Крім того, згідно зі СНіП 2605-82 «Санитарные нормы и правила обеспечения инсоляцией жилых и общественных зданий и территорий жилой застройки», а також ДСТУ-Н Б В.2.2-27:2010 «Настанова з розрахунку інсоляції об'єктів цивільного призначення» нормування достатньої тривалості інсоляції здійснюється лише щодо житлових будинків та не стосується земельних ділянок, призначених для їх обслуговування, та двору. При цьому доказів порушення норм інсоляції у житловому будинку АДРЕСА_1 позивачкою не надано.

Також не доведено і порушення відповідачем норм аерації. При цьому висновок експерта в частині порушення відповідачем норм аерації шляхом встановлення огорожі суд не приймає до уваги, оскільки у ньому також відсутні нормативні посилання на чинні норми і правила. З огляду на це, наданий експертом висновок щодо порушення аерації є необґрунтований.

Згідно з ДБН 360 - 92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Відповідно до п. 2 ДБН СН441-72* «Указания по проектированию ограждений площадок и участков предприятий, зданий и сооружений» висота огорожі повинна бути не більше 2 метрів.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в цій частині порушення державних будівельних та санітарно-гігієнічних норм відсутні, а тому позовні вимоги відносно знесення огорожі задоволенню не підлягають.

Крім того, в судовому розгляді не знайшли свого підтвердження і твердження позивачки про те, що в результаті будівництва огорожі створюється перешкода в обслуговуванні її гаражу та сараю. Сторони підтвердили, що з 2010 року вони перебувають у неприязних стосунках між собою. Крім того, позивачка, попри її заяви про порушення норм інсоляції та аерації, навіть висаджує овочі на грядці біля встановленої відповідачем огорожі.

Позивачка також вимагає стягнення з відповідача моральну шкоду, завдану його неправомірними діями. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Однак в ході судового розгляду позивачкою не було надано доказів, які б свідчили про завдані їй діями відповідача страждання, не обґрунтовано розмір заявленого відшкодування моральної шкоди, а також не доведено причинно-наслідкового зв'язку між відсутністю на даху будинку відповідача системи організованого водостоку зливових вод та погіршенням стану здоров'я і нервовим стресом, про які ОСОБА_3 зазначає в позовній заяві. У зв'язку з цим, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

З урахуванням усього викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір та витрати на проведення експертизи пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 121 грн. 80 коп. судового збору та 945 грн. витрат на оплату судової експертизи.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_4 облаштувати покрівлю житлового будинку АДРЕСА_2 у м. Миколаєві зі сторони суміжної з земельною ділянкою по АДРЕСА_1 у м. Миколаєві водозливним лотком і системою організованого водостоку зливових вод - протягом трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 121 грн. 80 коп. судового збору та 945 грн. витрат на оплату судової експертизи.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення.

Суддя Центрального районного суду

м. Миколаєва О. А. Гуденко