Справа № 187/1209/15-ц
"14" грудня 2015 р. смт. Петриківка
Петриківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючої судді Караула О.А., за участю секретаря судового засідання Запари А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства «Дніпровець», правонаступник публічне акціонерне товариство «Дніпровець», Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: відділ Держземагенства у Петриківському районі Дніпропетровської області, Реєстраційна служба Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області,-
Свої вимоги позивач мотивує тим, що йому на праві приватної власності належать земельні ділянки, загальною площею 5,4929 га, з них ріллі 4,3306 га, кормові угіддя 1,1623 га, які розташовані на території Миколаїської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, що належним чином підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серія ДП, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 65 та який виданий на підставі Рішення Миколаївської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області від 25.03.1999 № 5-5/ХХІІІ "Про затвердження схеми розподілу земель та виготовлення державних актів на право приватної власності на землю членам КСРП " Придніпровець", згідно якого було затверджено схему розподілу земель колективної власності КСРП " Придніпровець" по Миколаївській селищній раді площею 1362,4 га.
Додатком до вказаного вище рішення сільської ради, який є невідємною частиною зазначеного рішення, було визначено перелік громадян - членів КСРП "Придніпровець", яким виділялись у власність земельні ділянки на території Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, де за № 222 зазначено Позивача. Як стало відомо останньому, Головою РДА на користь ПАТ "Дніпровець" було виготовлено Державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, що розташовані на території Миколаївської, Курилівської, Єлизаветівської сільських рад Петриківського району Дніпропетровської області, які були внесені до Статутного фонду Сільськогосподарською риболовецького закритого акціонерного товариства "Дніпровець", в тому числі і на земельну ділянку, що належить Позивачеві.
Підставою для виготовлення вищезазначених державних актів були: розпорядження голови Петриківської РДА від 19.09.2011 № 535-р-11; розпорядження голови Петриківської РДА від 19.09.2012 № 833-р-12; постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2012 та від 04.10.2012 .
Позивач зазначає, що, на даний час, вищезазначені документи скасовані, отже є підстави й для скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку.
Позивач вважає, що наявність двох державних актів на право власності на одну і ту ж земельну ділянку за ним та ПАТ "Дніпровець", порушує його конституційне права щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном, оскільки відповідач чинить певні перепони в користуванні земельною ділянкою.
У судове засідання Позивач не з'явився, представник надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечують.
Відповідач РДА та треті особи в судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, надіслали заяви, в яких просять слухати справу у відсутності їхніх представників.
Представник відповідача ПАТ "Дніпровець" в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час і день слухання справи, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки, заяви про слухання справи у його відсутність до суду не надійшло.
Враховуючи неявку у судове засідання відповідача по справі, з метою дотримання встановлених законодавством строків розгляду судом справи зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст. 61 ЦПК України).
Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю, серія ДП, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 65, на підставі Рішення Миколаївської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області від 25.03.1999 за № 5-5/ХХІІІ "Про затвердження схеми розподілу земель та виготовлення державних актів на право приватної власності на землю членам КСРП " Придніпровець", Позивачу на пpaвi приватної власності належить земельна ділянка, загальною площею 5,4929 га, з них ріллі 4,3306 га, кормові угіддя 1,1623 га, які розташовані на території Миколаївської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Відповідно до пункту десятого Розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.
Частиною 1 ст. 126 ЗК України, в редакції яка була чинною на момент реєстрації оспорюваних актів, встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.
Згідно листа відділу Держземагенства у Петриківському районі Дніпропетровської області від 11.08.2015, належна Позивачеві земельна ділянка одночасно обліковуються як за ним, та за ПАТ "Дніпровець" на праві власності на підставі державних актів на право власності на землю.
Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Вказане свідчить про існування спору, що підлягає судовому розгляду в правовідносинах захисту права власності.
При цьому суд зауважує, що право власності на земельну ділянку Позивача виникло на законних підставах, оскільки посвідчене державним актом у відповідності до законодавства, що діяло на час його посвідчення.
За змістом ч. 2 та 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Згідно висновку Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеного в постанові від 19 червня 2013 у справі № 6-57цс13, яке відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, визначено, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.
Зазначена правова позиція Верховного Суду України узгоджується з правовою позицією, що знайшла своє відображення у постанові від 6 лютого 2013 у справі № 6-169цс12, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий органом, який не мав на це законних повноважень, визнається недійсним.
Таким чином, позовні вимоги Позивач щодо визнання недійсними та скасування державного акта серія ЯМ № 870533 від 29.12.2012 про право власності на земельні ділянки за СР ЗАТ "Дніпровець", є законними обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.
Позивач, при зверненні до суду із позовом, сплатив судовий збір в повному обсязі і позовних вимог щодо стягнення його з відповідачів не заявляв, у звязку з чим суд вирішив судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Витрати по судовому збору залишити за позивачем.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя О.А. Караул