Справа № 363/769/15-ц Головуючий у І інстанції Підкурганний В.В.
Провадження № 22-ц/780/3173/15 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 58 03.06.2015

УХВАЛА
Іменем України
03 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Приходька К.П., Таргоній Д.О.

за участі секретаря Ромашини І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 квітня 2015 року за заявою Військової частини НОМЕР_1 , заінтересовані особи ОСОБА_1 , Відділ реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області про встановлення факту загибелі (смерті) особи,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року заявник звернувся до суду із названою заявою у якій просив встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 під час його участі в антитерористичній операції в с. Маринівка Шахтарського району, Донецької області.

Заява обґрунтована тим, що відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року Вишгородським районним військовим комісаріатом Київської області на військову службу був призваний старший лейтенант запасу ОСОБА_2 .

Старший лейтенант ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (польова-пошта НОМЕР_2 ) на посаді командира механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону з 27 березня 2014 року по 19 липня 2014 року.

Згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 № 28 від 7 травня 2014 р. підрозділи військової частини польова-пошта НОМЕР_2 , в тому числі і старший лейтенант ОСОБА_2 , в складі 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону висунулись в район проведення антитерористичної операції на територію Донецької та Луганської областей.

Близько 11 години 20 хвилин 19 липня 2014 року екіпаж БМП-2 3 механізованого батальйону в складі старшого лейтенанта ОСОБА_2 та інших осіб в`їхав до с. Маринівка Шахтарського району Донецької області, яке знаходилось під контролем незаконних збройних формувань.

Після того, як БМП - 2 в`їхала до с. Маринівка, з житлових будинків бойовики-члени незаконних збройних формувань почали вести по ним вогонь зі стрілецької зброї, зав`язався бій, внаслідок обстрілу загинули старший сержант ОСОБА_3 та старший лейтенант ОСОБА_2 , були поранені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Під час руху БМП - 2 по вказаному населеному пункту ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та тіло ОСОБА_3 випали з машини і залишились в с. Маринівка.

Через близько 5 хвилин БМП - 2 з рештою екіпажу дісталася позиції 1 гаубично - самохідної артилерійської батареї гаубично - самохідного артилерійського дивізіону військової частини - польова пошта НОМЕР_2 на відстані близько 1 км західніше с. Червона Зоря Шахтарського району Донецької області і там, зі слів ОСОБА_8 , який входив до складу зазначеного екіпажу з БМП - 2 витягли пораненого ОСОБА_9 та тіло ОСОБА_2 .

Огляд тіла ОСОБА_2 на місці проводив начальник урологічного відділення 61 ВМГ (м. Одеса) підполковник медичної служби ОСОБА_10 .

Тіло ОСОБА_2 пролежало на позиції батареї близько 3 діб, через неможливість вивезення його до командного пункту військової частини в зв`язку із постійними обстрілами позицій бойовиками.

22 липня 2014 року тіло ОСОБА_2 за домовленістю з українськими прикордонниками було доставлено підполковником медичної служби ОСОБА_10 на міжнародний автомобільний пункт пропуску «Маринівка» (Шахтарський район Донецької області) для перевезення його територією Російської Федерації до міжнародного автомобільного пункту пропуску «Успенка» і в подальшому до місця поховання.

З території Російської Федерації на територію України тіло старшого лейтенанта ОСОБА_2 повернуто не було.

Станом на час подачі даної заяви ОСОБА_2 перебуває в списках особового складу військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , в зв`язку з чим виникла необхідність звернення до суду з заявою про встановлення факту його загибелі.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06 квітня 2015 року в задоволенні заяви відмовлено.

Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В доводах апеляційної скарги, зокрема, вказує на те, що військова частина використала всі можливі засоби для встановлення факту смерті ОСОБА_2 , було проведено службове розслідування, зібрані пояснення свідків події, направлено звернення до органів реєстрації актів цивільного стану. На даний час ОСОБА_2 перебуває в списках особового складу військової частини. Взвод залишається без командира в зоні бойових дій, оскільки призначити іншу особу на дану посаду, поки не вирішено питання про встановлення факту смерті ОСОБА_2 неможливо. Зазначає, що суд не допитав свідків, хоча заява про виклик і опитування свідків подавалась до суду.

Військова частина НОМЕР_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 березня 2014 року Вишгородським військовим комісаріатом Київської області старшого лейтенанта ОСОБА_2 було призначено командиром 7 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону, ВОС 0210003, що підтверджується витягом з наказу 72 окремої механізованої бригади по строковій частині від 27 березня 2014 року № 66 (а.с.5).

З витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 29 січня 2015 року № 112, вбачається старший лейтенант ОСОБА_2 , який був в складі екіпажу БМП-2 3 механізованого батальйону 19 липня 2014 року до розташування підрозділу екіпажу БМП-2 3 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 не повернувся (а.с. 8).

9 лютого 2015 року Військова частина НОМЕР_1 зверталася до Відділу реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції із заявою про проведення реєстрації смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та видачу відповідного свідоцтва (а.с 9).

Однак, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції листом від 10 лютого 2015 року було відмовлено у проведенні реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю необхідних документів (а.с. 10).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що у статті 46 ЦК України є спеціальною нормою, яка передбачає порядок та підстави оголошення особи померлою, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями. Така особа може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Зокрема, такого виду правові норми містяться у главі 4 розділу 4 ЦПК України.

Із матеріалів заяви вбачається, що посилання на норми, що містяться у статтях 246-250 ЦПК України відсутні. В судовому засіданні представник заявника наполягав саме на встановлені факту смерті особи.

Отже, з урахування встановлених фактичних обставин по справі, досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками судового процесу, визначення норм матеріального і процесуального права, що врегульовують правовідносини між ними, суд прийшов до висновку про відсутність визначених законом підстав, для задоволення заяви ВЧ НОМЕР_1 про встановлення факту загибелі (смерті) ОСОБА_2 .

Судова колегія не може погодитись із судом в тій частині, що в даній справі заявник міг лише звернутись до суду з заявою про визнання особи померлою і не міг звернутись із заявою про встановлення факту смерті особи з таких підстав.

Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалась щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Підстави для оголошення особи померлою встановлені у ст. 46 ЦК України. Фізична особа може бути оголошена померлою, якщо: у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом: трьох років; якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців;

Однак оголошення особи померлою встановлює лише презумпцію, а не сам факт смерті. У зв`язку з тим ст. 48 ЦК передбачає правові наслідки появи фізичної особи , яка була оголошена померлою. Так, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилась або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Це тягне й інші наслідки і насамперед анулювання запису про смерть.

Встановлення факту смерті громадянина відрізняється від оголошення померлим, оскільки це є констатацією фактичної смерті, яка не була зареєстрована в силу тих чи інших причин у встановленому порядку, чи реєстрація смерті була втрачена.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що військова частина могла звернутись до суду із заявою про встановлення факту смерті і цей факт суд міг встановити на підставі досліджених у судовому засіданні доказів.

Однак для встановлення судом факту смерті особи і постановлення з цього питання рішення мають бути беззаперечні докази, які доводять цей факт, оскільки закон при встановленні факту смерті, на відміну від визнання особи померлою, не передбачає правових наслідків появи фізичної особи, яка була оголошена померлою.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, вставлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Тобто заявник мав надати суду беззаперечні докази, які б підтверджували викладені в заяві обставини. Але таких безспірних доказів, які б не виникали сумнівів і давали би суду підстави для встановлення факту смерті ОСОБА_2 в певний час у певному місці заявник суду не надав.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що суд не задовольнив його клопотання про допит свідків спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається із журналу судового засіданні від 11 березня 2015 року суд задовольнив клопотання представника заявника про виклик в судове засідання свідків, які могли би підтвердити обставини смерті ОСОБА_2 і відклав розгляд справи на 6 квітня 2015 року. (а.с.20)

Судова колегія заслухала аудіо запис судового засідання Вишгородського районного суду Київської області від 6 квітня 2015 року з якого встановила, що свідки в судове засідання не з`явились. Учасники судового засідання дали свої пояснення, суд дослідив письмові докази. Представник заявника не наполягав на допиті свідків в судовому засіданні, погодившись з тим, щоб суд ухвалив своє рішення на підставі письмових доказів .

В апеляційній скарзі представник заявника також не просив суд допитати свідків. В судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги судова колегія роз`яснила право заявника заявляти клопотання про допит свідків, але представник заявника таким правом не скористався.

Враховуючи наведене, судова колегія погоджується із судом першої інстанції в тій частині, що в справі недостатньо доказів, які б давали суду підстави для задоволення заяви.

Письмові докази, які містяться в матеріалах справи щодо обставин смерті ОСОБА_2 є суперечливими, а тому на підставі лише цих доказів не можна встановити факт смерті особи в певний час у певному місці. Виходячи із наведеного, судова колегія вважає, що військова частина не надала достатніх доказів на доведення своєї заяви, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яким в задоволенні заяви було відмовлено, судова колегія не вбачає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 квітня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: