Ухвала

іменем україни

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 14 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до відповідача та просила ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір дарування від 06 липня 1994 року, відповідно до якого ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_3 (відповідач по справі) 9/25 частини житлового приміщення з відповідною частиною господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що оспорюваний договір дарування ОСОБА_6 не підписувала.

При цьому, у провадженні Личаківського районного суду м. Львова знаходилась також й інша цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, усунення від права спадкування.

У судовому засіданні позивачем ОСОБА_3 було заявлено клопотання про об'єднання в одне провадження зазначених цивільних справ. В обґрунтування даного клопотання було зазначено, що об'єктом двох позовів є право власності на будинок АДРЕСА_2, а сторонами є одні й ті самі особи.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14 жовтня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2014 року, відмовлено в об'єднанні цивільних справ в одне провадження, а позовну заяву на підставі п. 4 ч. 1 ст. 207 ЦПК України залишено без розгляду.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати зазначені ухвали в частині залишення позову без розгляду, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що спір в обох випадках виник між тими ж сторонами та з тих самих підстав.

Проте повністю з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_3, поданої до Личаківського районного суду м. Львова у березні 2014 року, остання просила визнати недійсним договір дарування від 06 липня 1994 року, відповідно до якого ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_3 (відповідач по справі) 9/25 частини житлового приміщення з відповідною частиною господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1.

Підставою вказаного позову зазначала, що ОСОБА_6 на момент укладення спірного правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Разом з тим в обґрунтування позову, поданого до цього ж суду у липні 2014 року, ОСОБА_3 зазначала, що спірний договір дарування від 06 липня 1994 року 9/25 частини житлового приміщення з відповідною частиною господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_6 не підписувала та саме з цих підстав вона просила визнати його недійсним.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суди, залишаючи без розгляду зазначену заяву, не звернули уваги на те, що підстави для визнання недійсним оспорюваного договору дарування позивачем зазначені різні, що, у свою чергу, виключає можливість застосування п. 4 ч. 1ст. 207 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню, а постановлені у справі ухвали підлягають скасуванню із передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 14 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2014 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

О.В. Умнова