УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Наумчука М.І.,Олійник А.С.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ПАТ КБ «КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 грудня 2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № DN81AR01170143, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 53 980,00 грн, а відповідач зобов'язувався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі.

Проте, ОСОБА_6 в порушення договору та норм ЦК України не виконав свої зобов'язання, з огляду на що станом на 14 березня 2014 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором складає 210 382,26 грн, які позивач просив суд стягнути з останнього на свою користь.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Комерційний банк «Приватбанк» 53 365,54 грн заборгованості за кредитом, 14 126,90 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 17 409,51 грн заборгованості по комісії за користування кредитом, 50 269,00 грн пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а всього 135 170,95 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином своїх зобов'язань перед банком щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом не виконав.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши, що доводи апеляційної скарги про підвищення банком відсоткової ставки за користування кредитом є безпідставними.

Проте, повністю погодитися із такими висновками судів не можна, з огляду на таке.

Судами встановлено, що між сторонами 11 грудня 2007 року було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти (кредит) у розмірі 80 356,24 грн, з яких 53 980,00 грн перераховано на купівлю автомобіля, 2 752,98 грн та 19 270,86 грн - на сплату страхових платежів, 4 318,40 грн - винагорода за надання фінансового інструменту, 34,00 грн - сплата за реєстрацію предмету застави, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі.

Банком було виконано умови договору, однак відповідач своїх зобов'язань по договору у повному обсязі не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість по кредиту та відсотках за користування ним.

Пунктом 2.3.1 кредитного договору визначено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, у разі зміни кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % в порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки на протязі 7 календарних днів з дати вступу зміненої відсоткової ставки. Збільшення відсоткової ставки банком у вказаному вище порядку можливе в межах кількості пунктів на які збільшилася ставка НБУ, розміру відрахувань у страховий фонд, середньозваженої ставки по кредитам або пропорційно збільшенню курсу долара США.

З розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором вбачається, що з 01 лютого 2009 року банком підвищено процентну ставку за кредитним договором з 9,6 % до 21 % річних.

За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, відповідно до ст. ст. 6, 627, 629 ЦК України сторони кредитного договору домовились про підстави та механізм збільшення процентної ставки, який полягає у направленні кредитором на адресу позичальника письмового повідомлення про встановлення нової процентної ставки.

Даних про направлення зазначеного повідомлення матеріали справи не містять.

У порушення вимог ст. ст. 10, 212 - 214 ЦПК України суди на зазначені вище обставини справи уваги не звернули, не з'ясували чи додержано банком встановлену кредитним договором процедуру повідомлення позичальника про підвищення розміру відсоткової ставки та які саме зміни кон'юнктури ринку грошових ресурсів призвели до збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом.

Допущені судами неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, рішення судів першої та апеляційної інстанції на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук А.С. Олійник