АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а :

у квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1.

В обгрунтування позову зазначав, що з 1984 по ІНФОРМАЦІЯ_1 він проживав з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Відповідач є сестрою ОСОБА_4 та претендує на спірну квартиру як на спадкове майно і чинить йому перешкоди у користуванні цією квартирою. Він володіє, проживає у цій квартирі понад 8 років, сплачує комунальні послуги, а тому вважає себе таким, що набув право власності на квартиру за набувальною давністю.

Справа № 759/7034/14-ц
Апеляційне провадження № 22-ц-796/2398 /2015
Головуючий у суді першої інстанції: Заєць Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.10.2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не було взято до уваги, що він проживав однією сім`єю з ОСОБА_4, користувався спірною квартирою за її згодою понад 30 років, проводив ремонтні роботи, сплачував комунальні послуги, а тому є добросовісним володільцем квартири та спадкоємцем четвертої черги. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.05.2012 року визнано, що він володіє та користується спірною квартирою правомірно та відмовлено у позові про його виселення. Крім того, суд не врахував, що ухвалою суду касаційної інстанції зупинено виконання рішення про визнання права власності на спірну квартиру за відповідачкою, та право власності у встановленому законом порядку за останньою не зареєстровано. До того ж він звернувся з позовом про визнання права власності за набувальною давністю, а відтак суд не врахував, що майно спадкодавця, яке передане ним у володіння одному із спадкоємців (давнішньому володільцеві) не повинно включатися до складу спадщини.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Апелянт у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у її відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Апелянт через канцелярію суду подав заяву, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, а його позовну заяву залишити без розгляду.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1, яка згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 29.02.1996 року перейшла у власність ОСОБА_4 шляхом приватизації.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.02.2014 року, яке набрало законної сили у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на спадкове майно позов задоволено та визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач набула право власності на спірну квартиру у порядку спадкування, а відтак на зазначене майно не може розповсюджуватися вимога про визнання права власності за набувальною давністю іншої особи, оскільки в силу ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що право власності за відповідачкою на спірну квартиру визнано за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.02.2014 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.03.2013 року та набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.07.2014 року відкрито касаційне провадження та зупинено виконання вищезазначеного рішення не впливають на висновки суду, оскільки рішення набрало законної сили.

Скасування такого рішення в майбутньому може бути підставою для перегляду рішення у даній справі у зв`язку із нововиявленими обставинами, проте не впливає на висновки суду на час розгляду цієї справи.

Судом першої інстанції також правильно враховано ту обставину, що позивач звертався до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу та просив у зв`язку з цим визнати за ним право власності на квартиру, яка належала ОСОБА_4 на праві власності ще до їх спільного проживання (право власності набуте ОСОБА_4 внаслідок приватизації квартири 29.02.1996 року). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16.05.2006 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.12.2005 року в частині встановлення факту проживання однією сім`єю з 1984 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 залишене без змін, а в частині визнання права власності на квартиру відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги та не має права на спадщину, оскільки є спадкоємець другої черги. ОСОБА_2 є сестрою ОСОБА_4 і після смерті останньої в установлені строки подала заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'ятнадцяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що спірна квартира є спадковою масою, спір щодо спадкового майна вирішено, а відтак на спірні правовідносини не поширюється положення ст. 344 ЦК України

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно встановив обставини справи на основі об'єктивної оцінки доказів, наданих сторонами та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Вимоги апелянта про залишення його позовної заяви без розгляду не ґрунтуються на вимогах цивільного процесуального законодавства, оскільки спір вирішено по суті та за змістом ч. 8 ст. 193 ЦПК України заяву про залишення позову без розгляду позивач має право подати лише до судових дебатів у суді першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді