Справа № 307/1490/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 05 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Нижньоапшанської сільської ради, управління Держземагенства у Тячівському районі, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування рішення органу місцевого самоврядування, та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Нижньоапшанської сільської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування рішення органу місцевого самоврядування, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку рішення Тячівського районного суду від 05 червня 2015 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено. Визнано незаконним і скасовано рішення Нижньоапшанської сільської ради від 18.10.2012 року №19 про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення у користування на умовах оренди земельної ділянки площею 0.1530 га., що розташована в АДРЕСА_1; визнано незаконним і скасовано рішення Нижньоапшанської сільської ради від 12.12.2013 року №15 про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення у користування на умовах оренди земельної ділянки площею 0.3530 га., що розташована в АДРЕСА_1; визнано незаконним і скасовано рішення Нижньоапшанської сільської ради від 18.10.2012 року №11 про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення у користування на умовах оренди земельної ділянки площею 0.2500 га., що розташована в АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову. Зокрема зазначає, що рішення прийнято з порушенням ч.9 ст.149 ЗК України так як земельна ділянка ОСОБА_5 та ОСОБА_4 належить до земель рекреаційного призначення, а тому право розпоряджатися нею має виключно Кабмін. Судом не враховано, що дана земля відноситься до земель рекреаційного призначення та перебуває фактично в зоні водозахисної смуги, у зв'язку з чим сільська рада взагалі не мала права приймати рішення про її передачу. Вказує, що не зважаючи на їхні численні клопотання представник Нижньоапшанської сільської ради так і не брав участі в жодному судовому засіданні та не надавав пояснень. При цьому суд лише частково задовольнив їх клопотання про витребування доказів та витребував від сільської ради лише завірену копію оскаржуваного рішення та виписку з протоколу ХІІ сесії VІ скликання Нижньоапшанської сільської ради, а не весь протокол. Необхідність витребування всього протоколу та виклику представника сільської ради для дачі пояснень викликана необхідністю перевірки існування двох рішень №13 та №6 від 15.05.2012 року однієї й тієї ж самої земельної ділянки. Також суд не бажав залучити до справи спеціаліста, який міг би дати роз'яснення та певну оцінку їхнім доводам про те, що межі земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зміщені в електронному виді, а не в натурі в напрямку земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в результаті чого й виникло накладання. Посилається на порушення судом норм процесуального права, а саме під час розгляду справи позивачі за зустрічним позовом збільшили свої позовні вимоги, однак така їхня заява не була оплачена судовим збором, суд не залишив її без руху, а в подальшому без розгляду. Також судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що рішенням 12 сесії 6 скликання Нижньоапшанської сільської ради за №13 від 15.05.2012 року відповідачам (позивачам за зустрічним позовом) ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою для надання земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення по АДРЕСА_1 площею 1.00 га. (а.с.182).

Після чого рішенням 15 сесії 6-го Нижньоапшанської сільської ради за № 11 від 18.10.2012 року позивачці ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0.2500 га, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.9).

Рішенням 15-ї сесії 6-го скликання Нижньоапшанської сільської ради за №19 від 18.10.2012 року позивачу ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди, площею 0.1530 га, за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення цеху по виробництву будівельних матеріалів (а.с.17).

А рішенням Нижньоапшанської сільської ради від 12.12.2013 року №15 надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту АДРЕСА_1 для виробництва будівельних матеріалів (а.с.108).

На підставі договору оренди, укладеного 14.04.2014 року між Нижньоапшанською сільською радою та відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на умовах оренди було передано у користування земельну ділянку площею 1.00 га. по АДРЕСА_1 терміном на 49 років (а.с.63-69).

Наведений договір оренди відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 12.05.2014 році було зареєстровано реєстраційною службою Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області за орендарями (а.с.70).

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що земельні ділянки, на які претендують позивачі за первісним позовом, частково накладаються на земельну ділянку, що перебуває в оренді у відповідачів за первинним позовом, що визнали в суді першої інстанції сторони по справі, та додатково підтверджується відповіддю управління Держкомземагенства у Тячівському районі від 18.02.2014 року (а.с.7).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка надана ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на умовах оренди згідно рішення яке прийнято раніше, і на дану земельну ділянку накладються земельні ділянки на які претендують ОСОБА_2, ОСОБА_3, що порушує права позивачів за зустрічним позовом та свідчить про незаконність рішень щодо виділення земельних ділянок позивачам за первісним позовом.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, оскільки він ґрунтується на нормах матеріального права та матеріалах справи.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно віднесення можливості розпоряджатися земельною ділянкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виключно до компетенції Кабміну, а не сільської ради зважаючи на наступне.

Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені ст.122 ЗК України (тут і надалі в редакції від 15.03.2012 року), відповідно до ч.7 якої Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу..

У зазначених статтях йдеться про порядок вилучення певних земельних ділянок.

Відповідно до ч. 9 ст. 149 ЗК України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб'єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв'язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Разом з тим, земельна ділянка передана в оренду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не належить до земель державної власності, оскільки знаходиться в межах населеного пункту с.Нижня Апша, а відтак право розпоряджання такою земельною ділянкою не входить до повноважень Кабінету міністрів України. Вказана земельна ділянка належить до земель комунальної власності, у зв'язку з чим повноважним органом щодо передачі її в оренду є саме сільська рада (ч.1 ст. 122 ЗК України).

Також безпідставним є посилання апелянта на те, що зазначена земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення та перебуває фактично в зоні водозахисної смуги, у зв'язку з чим сільська рада взагалі не мала права приймати рішення про її передачу, так як чинними ЗК та ВК України встановлено лише обмеження щодо передачі у власність громадянам земель рекреаційного призначення та ділянок, які знаходяться в межах прибережних захисних смуг. В даному ж випадку земельна ділянка ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передана в оренду, і жодних обмежень щодо такої передачі ні земельне, ні водне законодавство не містить.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно розгляду судом справи за відсутності представника сільської ради колегія суддів констатує, що Нижньоапшанська сільська рада є відповідачем по даній справі та самостійним учасником судового процесу. Як самостійний учасник судового процесу сільська рада на власний розсуд вправі використовувати надані їй законодавством процесуальні права, в тому числі й щодо явки в судове засідання. Сільська рада неодноразово належним чином повідомлялася про час і місце судового, а тому суд, розглянувши справі за відсутності її представника не порушив при цьому норм процесуального права.

Також безпідставним є посилання апелянта на те, що оскаржуване ним рішення сільською радою не приймалося та є сфальсифікованим, оскільки апеляційним судом задоволено клопотання апелянта та витребувано оригінал протоколу засідання 12-ї сесії 6-го скликання Нижньоапшанської сільської ради, який оглянуто колегією суддів в судовому засіданні та з якого вбачається, що 15.05.2012 року на даній сесії приймалося вказане рішення. Оригінал такого рішення підшитий до матеріалів протоколу, всі сторінки якого підшиті, пронумеровані та скріплені печаткою сільської ради, Всі твердження ОСОБА_2, ОСОБА_3, що таке рішення є сфальсифікованим сільською радою не підтверджені жодними доказами, зокрема відсутні навіть звернення до правоохоронних органів з приводу фальсифікації рішення сільської ради. При цьому також не може бути взято до уваги посилання апелянта щодо наявності ще одного рішення від 15.05.2012 року за №6 стосовно тої ж земельної ділянки оскільки оглянуті матеріали оригіналу протоколу такого рішення не містять.

Підлягають відхиленню й доводи апеляційної скарги щодо незалучення судом до справи спеціаліста, який міг би дати роз'яснення стосовно накладання земельних ділянок з наступних підстав.

З аналізу норм земельного законодавства слідує, що вирішення питання що стосуються меж земельної ділянки, в тому числі стосовно розташування земельних ділянок на місцевості та можливого накладення одних земельних ділянок на інші, здійснюється в першу чергу на підставі даних державного земельного кадастру. Також дане питання може бути вирішено на підставі висновку земельно-технічної експертизи. В даному випадку суд правомірно послався на рішення управління Держземагенства у Тячівському районі, який підтверджує факт накладання земельних ділянок згідно даних Державного земельного кадастру. Питання про призначення експертизи ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суду сторонами по справі не ставилося. При цьому посилання апелянта на необхідність залучення спеціаліст для дачі роз'яснень є необґрунтованим, так як допомога спеціаліста є технічного характеру та не замінює висновку експерта (ч.1 ст. 54 ЦПК України). Крім того факт накладання земельних ділянок визнається й самими ОСОБА_2, ОСОБА_3, оскільки це є одним із обґрунтувань їхнього первісного позову. Фактично не заперечується ця обставина й в апеляційній скарзі, адже апелянт сам стверджує внаслідок зміщення в електронному виді виникло накладання. При цьому природа виникнення такого накладання не має правого значення.

Не може бути підставою для зміни чи скасування судом першої інстанції норм процесуального права через прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог неоплаченої судовим збором, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи (ч.2 ст.309 ЦПК України).

Щодо посилання апелянта на не вирішення судом питання стосовно розподілу судових витрат, то вказаний недоліків усунуто судом шляхом ухвалення додаткового рішення від 13.08.2015 року (а.с.221, 222).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України, є підставою для її відхилення та залишення рішення суду першої інстанції без змін

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 05 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді