29 травня 2015 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Моцного О.С., при секретарі Нарижній О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, -
Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що вона з відповідачем 01.12.2009 року уклала договір довічного утримання, за яким вона передала останній у власність квартиру АДРЕСА_1 на 5-му поверсі 5-поверхового будинку і складається з 2-х кімнат, житловою площею 29,9 кв.м., загальною - 44,5 кв.м., а відповідач зобов'язалася здійснювати за нею догляд. В порушення укладеного договору відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання - не забезпечує позивача доглядом, харчуванням, ліками та матеріально не допомагає. Позивач самостійно сплачує за житлово-комунальні послуги. На підставі цього просить розірвати договір довічного утримання.
Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи у встановленому законом порядку повідомлений через оголошення у пресі, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.
Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.
Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).
Відповідно до положень ст. 744ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача (ст. 755ЦК).
У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню (ч.1 ст. 756ЦК).
З договору довічного утримання від 01 грудня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Першої донецької державної нотаріальної контори Геращенко М.В., вбачається, що ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 на 5-му поверсі 5-поверхового будинку і складається з 2-х кімнат, житловою площею 29,9 кв.м., загальною - 44,5 кв.м., а ОСОБА_2 зобов'язалася довічно, повністю утримувати ОСОБА_4, забезпечувати її харчуванням, доглядом та необхідною гігієнічною допомогою, необхідною допомогою, придбанням та доставлянням продуктів харчування та ліків, сплачувати комунальні послуги та зберегти у її безкоштовному довічному користуванні зазначену квартиру.
З наданих документів, що були досліджені в судовому засіданні, встановлено, що сплату комунальних послуг та оплату поточного ремонту здійснювала особисто позивач, а не відповідач, як встановлено п. 5.1.1 укладеного договору, тобто відповідач не виконував взяті на себе зобов'язання.
Повно і всебічно з'ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відповідач не виконує своїх обов'язків, встановлених договором довічного утримання.
На підставі викладеного, керуючись ст. 317, 382, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 213-215, 224-225 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання - задовольнити.
Розірвати договір довічного утримання (догляду) від 01 грудня 2009 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Першої донецької державної нотаріальної контори Геращенко М.В. за реєстраційним № 9-1744.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя