РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/20748/14-ц

2/643/1222/15

18.03.2015 р. Московський районний суд м.Харкова у складі головуючого судді Оксененко В.А., з участю секретаря Дмитрієвої Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до СТРАХОВОГО ТОВАРИСТВА з додатковою відповідальністю «ГАРАНТІЯ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки в розрахунку,

встановив:

ОСОБА_1 19.12.2014 р. звернувся до Московського суду м. Харкова з позовом до СТ ТДВ «Гарантія» про стягнення заборгованості по заробітної плати, середнього заробітку за час затримки, вказавши наступне.

З 26.02.2013 р. по 31.07.2014 р. він працював на посаді головного фахівця управління врегулювання збитків у СТ ТДВ «Гарантія» та був звільнений на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України. При звільненні остаточного розрахунку Товариство з ним не провело, заборгованість по заробітної платі становить 6687 гр.58 коп., що і просить стягнути. Оскільки, порушений строк проведення остаточного розрахунку, до цього часу він не отримав заробітну плату, просить стягнути з відповідача середній заробіток за вісь час затримки у виплати остаточного розрахунку за період з 31.07.2014 р. по 18.12.2014 р. (тобто, за 140 днів) в сумі 7183 гр. 40 коп., а також на підставі ст.625 ЦК України стягнути з Товариства суму інфляції в розмірі 1177 гр.01 коп. та 3% річних в розмірі 76 гр. 95 коп.

Представник відповідача в судове засідання не з*явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином і суд розглянув справу у його відсутності, на підставі наданих доказів, заочно.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши надані письмові докази, приходить до наступного.

З 26.02.2013 р. по 31.07.2014 р. ОСОБА_1 працював на посаді головного фахівця управління врегулювання збитків у СТ ТДВ «Гарантія»; звільнений з посади на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України «При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.»

Статтею 117 цього Кодексу встановлюється відповідальність підприємства за затримку розрахунку при звільненні.

Так, «в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.»

Тому, працівник, з якім не проведений розрахунок при звільненні, має право на захист порушених трудових прав та звернення до суду з відповідними вимогами.

Разом з тим, на особу, яка звертається до суду з позовом, покладений особов*язок надати суду докази на підтвердження своїх вимог, що знайшло своє закріплення в нормах ЦПК України.

Так, відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України «кожна сторона зобов*язана довесті ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях».

В порушення приведених норм Закону позивач не надав суду доказів того, що остаточний розрахунок при звільненні з роботи з ним не проведений, та в якому розмірі, за якій період була нарахована заробітна плата.

Посилання позивача на довідку про розмір його середнього заробітку та стягнення на підставі неї грошових коштів на користьостанього суд взяти до уваги не може, оскільки, зазначена довідка є неналежним доказом та не містить в собі інформацію щодо предмета доказування (відомостей про нараховану та невиплачену заробітну плату).

Відповідно до частини 3 статі 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з*ясуванню обставин по справи, здійсненню позивачем своїх процесуальних прав шляхом витребування доказів.

Але, протягом двох місяців довідку щодо наявності у СТ ТДВ «Гарантія» заборгованості по заробітної платі перед ОСОБА_1 суду надана не була.

З іншого боку, заявник (сторона по справі) зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах судового розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач мав зв*язок з установою, де працював і мав можливість отримати довідку про заборгованість з заробітної плати для чого перешкод, у сенсі ст. 133,137 ЦПК України, у нього не було.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.116-117 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд протягом десяти днів.

Заочне рішення може бути переглянуто. Заяву про перегляд заочного судового рішення може бути подана відповідачем протягом 10 днів, починаючи з часу отримання копії судового рішення.

Суддя: В.А.ОКСЕНЕНКО.