АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/2914/14-ц 22-ц/774/1103/К/15
Справа № 216/2914/14-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження 22-ц/774/1103/К/15 Биканов І.Р.
Категорія № 52 ( ІУ ) Доповідач Грищенко Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.,

при секретарі: Петренко К.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

його представника - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

її представника - ОСОБА_5,

представника органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м.Кривого Рогу - Сироватки Ірини Василівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Сакса ганської районної у місті ради м. Кривого Рогу, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони перебували у шлюбі з 05 квітня 2008 року. Від шлюбних відносин ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_7.

З вересня 2010 року сторони припинили шлюбні відносини. Рішенням Центрально -Міського суду м. Кривого Рогу від 17 січня 2011року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2011 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 з батьком.

Заочним рішенням Центрально -Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 вересня 2011року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки.

Посилаючись на те, що відповідач з вересня 2010 року проживає у Києві ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не спілкується із нею, не надає матеріальної допомоги, не сплачує аліменти, просив позбавити ОСОБА_4 батьківських прав у відношенні ОСОБА_7, 2009 року народження.

Рішенням Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно доньки - ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_3.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Вважає, що суд не взяв до уваги, що позивачем не доведена жодна з підстав передбачених законом для позбавлення її батьківських прав.

Судом не взято до уваги, що висновок Комісії з питань захисту прав дитини від 25 березня 2014 року про доцільність позбавлення її батьківських прав постановлений без об'єктивного дослідження фактів та обставин, однобічно, тому не може бути належним та допустимим доказом у справі.

Судом не взято до уваги та не надано оцінки грошовим переказам, поштовим відправленням іграшок та одягу доньці.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3, просить рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, залишити без змін , а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати.

Суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку що відповідач ОСОБА_4 не виконувала своїх обов'язків по вихованню малолітньої доньки, не приймала участі у її піклуванні, хоча мала можливість реалізувати своє право.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено що, з 05 квітня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбних відносин народилась ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. ( а.с.8).

Рішенням Центрально -Міського районного суду м.Кривого Рогу від 17 січня 2011року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано ( а.с.9).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2011 року визначено місце проживання малолітньої доньки з батьком (а.с10-11).

Заочним рішенням Центрально -Міського суду м.Кривого Рогу від 12 вересня 2011року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки (а.с.13).

Висновком комісії з питань захисту прав дитини від 13 березня 2012 року визнано недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_7 ( а.с.33).

Висновком комісії з питань захисту прав дитини № 51 від 25 березня 2014 року визнано доцільним позбавити ОСОБА_4 батьківських прав у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.14).

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб , які незаконно її утримують , та ін), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків , а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного ,всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставня батьків дол. дітей.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, сторони шлюб розірвали у січні 2011 року та проживають окремо.

Між сторонами з приводу участі матері у вихованні доньки та її участі у житті існує спір. Батько не надає відповідачу ОСОБА_4 право на прийняття участі у вихованні, піклуванні донькою, це підтверджується письмовими матеріалами справи.

З огляду на повідомлення та оригінали фіскальних чеків про грошові перекази, які відповідач ОСОБА_4 посилала позивачу ОСОБА_2 на утримання доньки , які були долучені в судовому засіданні колегії суддів, убачається, що з грудня 2014 року щомісяця відповідач ОСОБА_4 надсилала грошові перекази щомісячно у середньому розмірі розмірі 5000 грн. на утримання доньки. Крім того, як убачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_4 відправляла грошові перекази та поштові відправлення із одягом , іграшками, книгами для доньки, зверталася із листами до відповідача про надання інформації про стан здоров'я доньки та можливості телефонного спілкування із нею, що свідчить про її небайдужість, бажання приймати участь у вихованні та утриманні дитини ( а.с.88-105).

В судовому засіданні колегії суддів, позивач пояснив, що він не отримував грошові кошти, що пересилала відповідач та бандеролі, тому що не потребує матеріальної допомоги на утримання доньки. Виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача на виконання не пред'являв.

Колегія суддів також звертає увагу на позитивні характеристики відповідача за місцем навчання у ДВНЗ «Запорізький національний університет», за місцем проживання ( а.с.107,110,111).

Як убачається з довідки, виданої Української фінансової асоціації за № 102 від 18 вересня 2014 року, ОСОБА_4 з 01 вересня 2014 року працює помічником президента з інформаційних питань у м.Києві ( а.с.109). Відповідачу ОСОБА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав на нерухоме майно ( а.с.112).

Як убачається з медичних довідок виданих ОКЗ «Психоневрологічний диспансер» за № 5442 від 22 серпня 2014 року відповідач ОСОБА_4 на обліку не перебуває, за медичною допомогою не зверталась. Згідно довідки КЗ міська поліклініка від 23 серпня 2014 року ОСОБА_4 здорова, працювати може. ( а.с.113).

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції, безпідставно не досліджено та не взято до уваги позитивно характеризуючи дані на відповідача ОСОБА_4

Визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих сторонами доказів, суд має відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку наданим сторонами доказів, суди мають оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів і їх співвідношенню. При цьому, суд має з'ясовувати як належність та допустимість доказів формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами так і за їх змістом.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що не отримання позивачем ОСОБА_2 грошових переказів, поштових посилок із дитячими речами від ОСОБА_4 , які протягом 2012 -2014 року відправляла відповідач, не свідчать про її участь у вихованні дитини.

Колегія суддів вважає даний висновок суду першої інстанції помилковим, оскільки винної дії відповідача ОСОБА_4 в неотриманні ОСОБА_2 переказів та посилок не має.

Колегія суддів приходить до висновку, що в діях відповідача ОСОБА_4 відсутні винні дії свідомого нехтування своїми обов'язками по вихованню малолітньої доньки ОСОБА_7

Крім того, колегія суддів критично ставиться до висновку комісії з питань захисту прав дитини № 51 від 25 березня 2014 року, яким визнано доцільним позбавити ОСОБА_4 батьківських прав у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_7 та не приймає його до уваги, оскільки він не вмотивований не обґрунтований до нього не додано документи, визначені ч.3 ст.253 ЦПК України, ні акт обстеження житлових умов відповідача, ні її характеризуючи дані.

Мотивами та обґрунтуванням висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 в комісії стало не звернення її до виконкому протягом двох останніх років щодо встановлення нового або продовження визначеного порядку її зустрічей із донькою та відмова її надати пояснення комісії щодо виховання дитини ( а.с.14).

Колегія суддів не погоджується із даним висновком, не приймає його до уваги, підстави передбачені законодавством, а саме ст. 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав у висновку комісії не встановлені.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_7, суд першої інстанції не врахував принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, в якій зазначено, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини , бути розлучена зі своєю матір'ю.

Суд першої інстанції не навів у рішенні суду, які безспірні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання доньки, у чому полягає винна поведінка відповідача , свідоме нехтування цим своїми обов'язками.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ч.3,4 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 121,80 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314- 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав у відношенні ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 у відшкодування судових витрат 121,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: