Справа № 372/4008/14 Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/1207/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко
Категорія 47 17.02.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі : Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти в розмірі 500 грн. на своє утримання щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку, мотивуючи вимоги тим, що від шлюбу сторони мають доньку, яка після припинення подружніх стосунків проживає разом з матір'ю. Відповідач фактично ухиляється від виконання батьківських обов'язків, уваги дитині не приділяє, матеріальної допомоги на утримання сім'ї та дитини не надає, хоча є особою працездатного віку з нерегулярним доходом, інших аліментних зобов'язань не має, тому, на думку позивача, має можливість забезпечувати дитині та їй матеріальну підтримку у вигляді аліментів у твердій грошовій сумі.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 8 серпня 2014 року до повноліття дитини, а також аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 500 грн. щомісячно, з 8 серпня 2014 року до 13 серпня 2016 року, тобто трьохрічного віку дитини. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 25 грудня 2014 року відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зменшивши розмір стягнутих аліментів на утримання малолітньої дитини з 1 500 до 500 грн. При цьому рішення в частині стягнутих аліментів на утримання дружини в розмірі 500 грн. просить скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що суд в порушення ст. 212-214 ЦПК України не перевірив його матеріальний стан, наявність чи відсутність мінливого чи нерегулярного доходу, стан здоров'я та спроможність сплачувати аліменти у визначеній сумі, тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить частково задовольнити, рішення суду в частині розміру стягнутих аліментів на утримання малолітньої дитини змінити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що малолітня донька сторін проживає та знаходиться на утримані позивача, тому вона має передбачене законом право як на своє матеріальне утримання так і на утримання спільної дитини. Поруч з цим суд вважав, що відповідач має нерегулярний дохід та можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі, який заявлений позивачем.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи і зроблені в результаті неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального права.

Так судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони з 23 грудня 2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З матеріалів справи убачається та не заперечувалося сторонами, що дитина проживає разом з матір'ю в будинку АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні.

У зв'язку з фактичним припиненням подружніх відносин, відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання дитини не надає, хоча остання потребує його матеріальної підтримки.

В судовому засіданні ОСОБА_1 частково визнав вимоги позову та погодився сплачувати щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 500 грн., так як він офіційно не працює, а його дохід по найму є незначним.

Разом з тим відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б давали можливість оцінити його стан здоров'я та реальне матеріальне становище, наявність інших аліментних зобов'язань, непрацездатних членів родини або інші обставини, що є значимими критеріями для визначення розміру стягуваних аліментів.

Статтями 60, 61 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов'язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, установленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України.

Проте це загальне правило діє, якщо в нормах матеріального права відсутня вказівка про перерозподіл обов'язків доказування.

За правилами ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ст. 184 цього Кодексу якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

З наведеного вбачається, що названі норми матеріального і процесуального права встановлюють обов'язок батьків утримувати своїх дітей до досягнення повноліття з урахуванням істотних обставин, що можуть впливати на розмір такого утримання і це повинно бути доведено сторонами спору належними та допустимими доказами.

Встановивши ту обставину, що в сторін є малолітня донька, яка проживає разом з ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо встановленого обов'язку відповідача надавати матеріальну допомогу дитині.

Однак, розмір аліментів у 1 500 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої доньки, є дещо завищений з огляду на те, що відповідно до розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, визначеного ст. 7 Закону України № 1165-VII від 27 березня 2014 року Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», прожитковий мінімум для сім'ї позивача має складати 2 250 грн., так як на дитину віком до 6 років він складає 1 032 грн., а для матері дитини - 1 218 грн.

Отже, зважаючи, що на утриманні позивача знаходиться малолітня дитина, яка потребує більшої уваги, турботи та постійного догляду, що в свою чергу обмежує її у можливості працювати та самостійно отримувати дохід, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір стягнутих аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі до 1 000 грн., що становить встановлений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

На переконання колегії суддів такий розмір аліментів не є завищений та відповідатиме інтересам сторін та їхньої дитини, оскільки відповідач є молодою працездатною особою без розумових та фізичних вад, він не позбавлений можливості на відміну від позивача працювати для збільшення своїх доходів, інших аліментних зобов'язань у нього не має, він спроможний виконувати свої батьківські обов'язки, зокрема, надавати матеріальну допомогу дитині і при цьому повноцінно утримувати себе.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнутих аліментів на утримання дружини, з якою проживає малолітня дитина, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення у вказаній частині.

За змістом ст. 80, 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює, аліменти на утримання одного з подружжя присуджуються у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі.

Як установлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 має необхідність постійно бути поруч з малолітньою дитиною, оскільки відповідач не підтримує її жодним чином, вона не може влаштуватися на роботу, яка б давала можливість утримувати дитину на достатньому життєвому рівні та забезпечити її нормальний фізичний і розумовий розвиток.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку узгоджується з приписами закону та обставинами справи.

А доводи апеляційної скарги фактично зводяться до перекладання обов'язку доказування щодо матеріального становища платника аліментів на позивача, а не на відповідача, який оспорює заявлений розмір аліментів.

Так, в апеляційній скарзі зазначено про недослідження судом першої інстанції обставин та доказів, які сам відповідач і не надав, зокрема доказів його стану здоров'я матеріального становища, наявність інших аліментних зобов'язань, наявність чи відсутність регулярного доходу чи неспроможність сплачувати аліменти у визначеній сумі.

Окрім письмових пояснень відповідача, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження обставин, що мають істотне значення для визначення аліментів в розмірі, який запропоновано відповідачем, а також скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене рішення суду першої інстанції про задоволення позову в повному обсязі не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи і відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру стягнутих аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1 500 до 1 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року в частині розміру стягнутих аліментів на утримання малолітньої дитини змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно в розмірі 1 000 грн. (одна тисяча гривень), починаючи з 8 серпня 2014 року до повноліття дитини

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді: