Справа №484/528/14-ц 26.05.2015 26.05.2015 26.05.2015
Провадження №22-ц/784/1239/15
Головуючий першої інстанції: Максютенко О.А.
Категорія: 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Царюк Л.М., Шолох З.Л.,

при секретарі Кудрі В.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 березня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що відповідно до укладеного 16 лютого 2008 року кредитного договору № NKXRR511121153 відповідач отримав кредит у розмірі 2798 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 27 січня 2014 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 25 536 грн. 86 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2678 грн. 21 коп.; заборгованості по процентам - 3 грн. 31 коп.; пені - 21 163 грн. 11 коп.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 1192 грн. 23 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Відповідач проти позову заперечував, просив застосувати строк позовної давності три роки, крім того, вважає, що борг по кредитному договору ним сплачено в повному обсязі.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 березня 2015 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 25 536грн. 86коп., що складається з складається з 2678 грн. 21 коп. заборгованості за кредитом, 3грн.31коп. заборгованості по процентам; пені - 21 163 грн. 11 коп.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн., та 1192 грн. 23 коп. штрафу (процентна складова). Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16 лютого 2008 року ОСОБА_2 на підставі його заяви № NKXRR511121153 отримав у ЗАТ КБ "Приватбанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк") кредит у розмірі 2798 грн. на строк до 16 лютого 2010 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник зобов'язувався погашати заборгованість щомісяця, з 10 по 15 число, у сумі 116 грн. 73 коп., яка складається із заборгованості за кредитом і відсотків (а.с. 45).

ОСОБА_2 неналежним чином виконував свої зобов'язання, у зв'язку з чим, станом на 28 грудня 2009 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 2678 грн. 21 коп., по процентам - 3 грн. 31 коп. Крім того, станом на 27 січня 2014 року позивач нарахував пеню в розмірі 21163 грн. 11 коп. та 1692 грн. 23 коп. штрафу (а.с. 4).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернулась до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", суд першої інстанцій дійшов висновку, що сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом до 5 (п'яти) років - п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), а відтак - банком не було пропущено строку звернення до суду з даним позовом, який було подано 12 лютого 2014 року.

Проте, колегія суддів не може погодитися з даним висновком суду.

Так, згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) не містять підпису відповідача (а.с. 6-8).

Належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, позивачем не було надано.

Крім того, у заяві позичальника від 16 лютого 2008 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

У зв'язку із цим доводи ОСОБА_2 про неознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) не можна визнати необґрунтованими, такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору від 16 лютого 2008 року.

Саме така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-240цс14 і від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.

Положеннями ч. 4 ст 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач заявляв про застосування позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 здійснив 12 жовтня 2009року (а.с. 143). Після цієї дати ніяких дій, які б свідчили про переривання перебігу позовної давності, відповідач не вчиняв.

Отже, виходячи із загальної трирічної позовної давності, звернувшись до суду 12 лютого 2014 року, позивач має право на стягнення платежів, строк внесення яких настав після 12 лютого 2011 року.

За розрахунком, наданим банком, станом на 12 лютого 2011 року вся заборгованість за тілом кредиту та процентам, є простроченою, оскільки строк повернення тіла кредиту настав 16 лютого 2010 року, а проценти після 28 грудня 2009 року банком не нараховувались.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентів, заявлені банком поза межами позовної давності, а тому відповідно до ст. 267 ЦК України задоволенню не підлягає.

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, якою є стягнення неустойки (ст. 266 ЦК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув; доводів та заперечень сторін належним чином не перевірив, встановивши, що сторони домовились про збільшення строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом до 5 (п'яти) років, не навів на підтвердження цього жодного належного й допустимого доказу. За такого, висновок суду про задоволення позову - є помилковим.

Враховуючи викладене, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 березня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді