У х в а л а

іменем україни

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання права спільної часткової власності на нерухоме майно, поділ майна в натурі та припинення права спільної сумісної власності, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 19 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_8, вказуючи, що їм та відповідачу на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. Зазначили, що спільне користування всіма співвласниками спірною квартирою стало неможливим, відповідач перешкоджає їм у здійсненні права володіння, користування та розпорядження квартирою, у зв'язку з чим виникла необхідність поділу зазначеної квартири відповідно до належних їм часток. Однак, відповідач вирішити зазначене питання у позасудовому порядку відмовився. Посилаючись на викладене, уточнивши позовні вимоги, позивачі просили встановити рівні долі по 1/3 за кожним із сторін в спірній квартирі, поділити спірне житлове приміщення відповідно до частки кожного з них в натурі на дві частини, виділивши їм згідно варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 6-69-14 від 25 квітня 2014 року: коридор площею 9,6 кв. м, комору - 2,3 кв. м, кухню - 9,8 кв. м, жилу кімнату - 16,5 кв. м, всього 38,2 кв. м, відповідачу - інші приміщення загальною площею 38 кв. м, з стягненням з останнього на їх користь 48891 грн. - суму коштів, на яку зменшена їх ідеальна частка по відношенню до частки відповідача. Витрати по переобладнанню квартири покласти на кожну з сторін у відповідності до визначеного судом варіанту поділу і зобов'язати відповідача за його рахунок відновити другий вихід з квартири. Припинити право спільної сумісної власності на спірну квартиру.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 19 листопада 2014 року, позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 право власності по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1. Проведено поділ вказаної квартири шляхом виділення зі складу спільної часткової власності часток співвласників в натурі: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 коридор 1-1 площею 9,6 кв. м, комору 1-2 площею 2,3 кв. м, кухню 1-3 площею 9,8 кв. м, житлову 1-4 площею 16,5 кв. м, загальною площею 38,2 кв. м; ОСОБА_8 коридор 1-1 площею 1 кв. м, житлову 2-1 площею 11 кв. м, житлову 2-2 площею 11,1 кв. м, сходову клітку І площею 11,9 кв. м, лоджію площею 3,5 кв. м, загальною площею 38,5 кв. м. Зобов'язано ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_8 переобладнати дверний проріз в перегородці між приміщеннями 1-1 і 1-2, обладнати перегородку в приміщенні 1-1, обладнати перегородку для влаштування тамбуру в приміщенні 1-1, переобладнати приміщення 2-2 під кухню, перенести перегородку між приміщеннями 2-1 і 2-2 в сторону приміщення 2-2 на 1,05 м, переобладнати систему електроосвітлення, водопостачання і опалення окремо для кожної квартири. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 компенсацію в сумі 48891 грн. Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що спірна квартира перебуває у спільній сумісній власності, однак спільне користування вказаним майном всіма власниками є неможливим, тому у силу ч. 1 ст. 370 ЦК України позивачі мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 25 квітня 2014 року встановлено, що поділ квартири на дві окремі квартири з самостійними виходами є технічно можливим. Вимоги позивачів є обґрунтованими.

Проте повністю погодитись із такими висновками суду апеляційної інстанції не можна, виходячи з наступних підстав.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Судове рішення апеляційного суду вказаним вимогам не відповідає.

Установлено, що 12 травня 1997 року Жмеринською дистанцією цивільних споруд сторонам було видано свідоцтво № 1981 від 12 травня 1997 року про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 без визначення часток кожного. Загальна площа квартири становить 76,7 кв. м, житлова - 38,6 кв. м (а.с. 12).

У висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25 квітня 2014 року зазначено, що спірна квартира не підлягає поділу на 1/3 та 2/3 частки - квартира є неподільною річчю в межах існуючих площ квартири, однак технічно можливі варіанти поділу квартири між співвласниками з значним відступом від ідеальних часток та у відповідності з вимогами будівельних норм і правил. Експертом запропоновано два варіанти такого поділу, кожний з яких потребує проведення відповідних заходів з переобладнання і перепланування квартири (а.с. 50 - 79).

Частиною 1 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначенні розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

При цьому виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до зазначених норм означає отримання власником, що виділяється, своєї частки в натурі в приватну власність або при неможливості поділу майна відповідно до часток на отримання грошової або іншої компенсації за свою частку від інших співвласників, до яких переходить право власності на цю частку.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України.

Положеннями статей 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, яке є у спільній частковій власності, у натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не з'ясував і в своєму рішенні не зазначив про те, чи допускається згідно із законом виділ часток із зазначеної кватири і чи є можливим такий виділ часток між співвласниками з огляду на ч. 2 ст. 183 ЦК України.

Крім того, під час вирішення спорів про виділення часток майна в натурі суди повинні враховувати надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» роз'яснення. Зокрема, виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та роз'яснень, викладених у пунктах 6, 7 зазначеної постанови Пленуму, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. У тих випадках, коли для поділу необхідно переобладнання або перепланування будинку, він проводиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (ст. 152 ЖК Української РСР).

В матеріалах справи наявний витяг з рішення Копистинської сільської ради № 12, наданий на вимогу апеляційного суду, в якому міститься відмова в наданні дозволу на переобладнання та перепланування житлового приміщення, що знаходиться за адресою: квартира АДРЕСА_1.

Разом з тим, апеляційний суд всупереч вимогам статей 214, 303 ЦПК України не врахував, що законодавством визначено наявність дозволу виконкому місцевої ради на переобладнання та перепланування квартири обов'язковим, зазначивши при цьому, що вказане рішення органу місцевого самоврядування про відмову у наданні дозволу на відповідне переобладнання є необґрунтованим. Тобто, апеляційний суд надав правову оцінку акту органу місцевого самоврядування, який не є предметом позовних вимог. Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про наявність правової та технічної можливості для поділу квартири в натурі є невірним.

Отже, апеляційний суд не з'ясував всі обставини справи, не дослідив всі докази та не надав їм оцінки. З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Крім того, залишаючи без змін рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права (ст. 303 ЦПК України) та вказавши, що при поділі квартири (частини будинку) суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку (квартири) конкретно виділяється і яку частку в будинку (квартирі) вона складає, доповнив абзаци 4 та 5 резолютивної частини рішення місцевого суду словами, «що складає 1/2 частину квартири».

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення спору і ці порушення не були виправлені судом апеляційної інстанції при розгляді справи, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 19 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська