АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1964/15 Справа № 202/3287/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Глущенко Н.Г., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Ялової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Лікарської консультативної комісії Комунального закладу "Дніпропетровської шостої міської клінічної лікарні", Комунального закладу "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Дніпропетровської облдержадміністрації департаменту охорони здоров'я України про оскарження відповіді головного лікаря Лященко В.В. від імені ЛКК та рішення обласної медико-соціальної експертної комісії, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про оскарження відповіді головного лікаря Лященко В.В. від імені ЛКК та рішення обласної медико-соціальної експертної комісії, посилаючись на те, що працюючи волочильником дроту після нещасного випадку на виробництві, він отримав виробничу травму в 1995 році та 1997 році. В березні 2013 року судом було зроблено запит до ЛКК про можливість позивачем у звичайних або спеціально створених виробничих умовах виконувати професійну працю за посадою волочильника дроту. В квітні 2013 року головним лікарем Лященко В.В. від імені ЛКК була дана відповідь, що позивач не може у звичайних або спеціально створених умовах виконувати професійну працю за посадою волочильника дроту з помірним або незначним зниженням складності робіт та із зменшеним обсягом виконуваної роботи. 16.01.2014 року обласна МСЕК встановила позивачу 10% втрати професійної працездатності по травмі 1995 року та 20% втрати професійної працездатності по травмі 1997 року. Позивач оскаржив це рішення до Міністерства охорони здоров'я. 23.02.1997 року позивач отримав відповідь, з якою не згоден. Просив визнати недійсним відповідь ЛКК, яка суперечить рішенню обласної МСЕК про встановлення позивачу відповідно до п. 2.13.5 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків № 420 від 05.06.2012 року 10% втрати професійної працездатності по травмі 1995 року та 20% втрати професійної працездатності по травмі 1997 року та визнати здатність позивача до виконання професійної праці за посадою волочильника дроту з помірним або незначним зниженням складності робіт та зі зменшеним обсягом виконуваної роботи або визнати недійсним рішення обласної МСЕК про встановлення йому відповідно до п. 2.13.5 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків № 420 від 05.06.2012 року, яке суперечить відповіді ЛКК про те, що позивач не може у звичайних або спеціально створених виробничих умовах виконувати професійну працю за посадою волочильника дроту з помірним або незначним зниженням складності робіт та із зменшеним обсягом виконуваної роботи та керуючись законами України встановити йому більш високий відсоток стійкої втрати професійної працездатності відповідно до п.2.13.3 цього Порядку.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Лікарської консультативної комісії Комунального закладу "Дніпропетровської шостої міської клінічної лікарні", Комунального закладу "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Дніпропетровської облдержадміністрації департаменту охорони здоров'я України про оскарження відповіді головного лікаря Лященко В.В. від імені ЛКК та рішення обласної медико-соціальної експертної комісії.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Дніпрометиз" про визнання матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну каліцтвом під час виконання трудових обов'язків, стягнення збитків, зобов'язання прийняти на роботу на попередню посаду волочильника дроту. Судом 25.03.2013 року для з'ясування обставин справи було зроблено запит до ЛКК ЛПЗ чи може ОСОБА_2 у звичайних або спеціально створених (або інших) виробничих умовах виконувати професійну працю за посадою волочильника дроту. 08 квітня 2013 року за підписом головного лікаря КЗ "Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня" В.В. Лященко на адресу суду була надана відповідь на запит, з якої вбачається, що ОСОБА_2 не може виконувати професійну працю за посадою волочильника дроту з помірним або незначним зниженням складності робіт або із зменшеним обсягом виконуваної роботи та зазначено протипоказання за встановленим функціональним діагнозом відповідно до довідки № 145 від 31.01.2013 року.

16 січня 2014 року обласні МСЕК встановила позивачу 10% втрати професійної працездатності по травмі 1995 року та 20% втрати професійної працездатності по травмі 1997 року. Позивач не погодився з цим рішенням та оскаржив його до Міністерства охорони здоров'я України. 14 лютого 2014 року позивач отримав відповідь на своє звернення за підписом в. о. головного лікаря КЗ "Обласний центр медико-соціальної експертизи", відповідно до якої жодна з виробничих травм не дає можливості встановити ОСОБА_2 групу інвалідності, відсотки втрати працездатності встановлені позивачу за сукупністю двох травм згідно п. 2.13.5 наказу МОЗ № 420 від 05.06.2012 року. Необхідні обмеження в праці хворим, які не підлягають інвалідності, надає ЛКК за місцем лікування.

Позивач вважає, що відповідь КЗ "Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня" від 08.04.2013 року та рішення обласної МСЕК від 16.01.2014 року суперечать один одному. Однак при цьому позивач посилається на положення п.2.13.5 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної; працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків № 420 від 05.06.2012 року. При не встановленні інвалідності потерпілому на виробництві, якщо він може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з помірним або незначним зниженням складеності робіт, або із зменшенням обсягу виконуваної роботи, або при зміні умов праці, що призводять до зниження заробітку, або якщо виконання його професійної діяльності вимагає більшого навантаження, ніж раніше, відсотки втрати професійної працездатності не повинні перевищувати 25 відсотків, а при поєднанні декількох травм або професійних захворювань - 40 відсотків.

У документах, які оспорює позивач, суд не вбачав невідповідностей або суперечностей. Позивач у позові та у судовому засіданні не зазначав підстав визнання недійсною відповіді ЛКК на запит суду та визнання недійсним рішення МСЕК про встановлення йому втрати професійної працездатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення суд не врахував, що за наявності суперечливих - відповіді ЛКК на запит суду та рішення МСЕК про встановлення йому втрати професійної працездатності, немає підстав для застосування п. 2.13.5 наказу МОЗ № 420 від 05.06.2012 року.

Як вбачається із матеріалів справи 08 квітня 2013 року за підписом головного лікаря КЗ "Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня" В.В. Лященко на адресу суду була надана відповідь на запит, з якої вбачається, що ОСОБА_2 не може виконувати професійну працю за посадою волочильника дроту з помірним або незначним зниженням складності робіт або із зменшеним обсягом виконуваної роботи та зазначено протипоказання за встановленим функціональним діагнозом відповідно до довідки № 145 від 31.01.2013 року.

16 січня 2014 року МСЕК встановила позивачу 10% втрати професійної працездатності по травмі 1995 року та 20% втрати професійної працездатності по травмі 1997 року. Позивач не погодився з цим рішенням та оскаржив його до Міністерства охорони здоров'я України. 14 лютого 2014 року позивач отримав відповідь на своє звернення за підписом в. о. головного лікаря КЗ "Обласний центр медико-соціальної експертизи", відповідно до якої жодна з виробничих травм не дає можливості встановити ОСОБА_2 групу інвалідності, відсотки втрати працездатності встановлені позивачу за сукупністю двох травм згідно п. 2.13.5 наказу МОЗ № 420 від 05.06.2012 року. Необхідні обмеження в праці хворим, які не підлягають інвалідності, надає ЛКК за місцем лікування.

Із матеріалів справи не вбачається порушення прав позивача у зв'язку із наданням йому відповіді 08 квітня 2013 року за підписом головного лікаря КЗ "Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня" В.В. Ляшенка, оскільки у ній викладені протипоказання на момент обстеження позивача та за встановленим функціональним діагнозом при видачі йому довідки №3145 від 31.01.2013 року з наданням трудових рекомендацій за посадою волочильник дроту.

Таким чином, відповіді від 08 квітня 2013 року та від 14 лютого 2014 року не суперечать одна одній, оскільки видані в межах компетенції кожної установи, та ці відповіді не встановлюють нових обставин, які б були підставою для призначення позивачу групи інвалідності.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: