Провадження № 22-ц/780/3412/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 24.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

24 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Касьяненко Л.І., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря Токар Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Даніель» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2015 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Даніель» до ОСОБА_2 про встановлення факту нікчемності договору банківського вкладу, визнання недійсним нікчемний договір банківського вкладу та визнання відсутнім право на відшкодування коштів, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Комерційний банк «Даніель» звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 16.01.2014 між ОСОБА_2 та ПАТ «Комерційний банк «Даніель» було укладено договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т- 42681, за яким вклад розміщено на період з 16.01.2014 по 15.02.2014.

В цей же день постановою Правління НБУ від 16.01.2014 № 14 банк був віднесений до категорії неплатоспроможних і саме з цього дня Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Комерційний банк «Даніель» розпочав процедуру здійснення тимчасової адміністрації банку. З 15.04.2014, відповідно до постанови НБУ № 217 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Даніель», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 16.04.2014 №29 про початок процедури ліквідації банку,

Враховуючи викладене, позивач вважав, що укладений договір банківського вкладу є нікчемним, так як укладений з порушеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Разом з тим, повноваження органів управління банку та органів контролю призупинилися з дня прийняття постанови НБУ від 16.01.2014 №14, у день укладення оспорюваного договору початок операційного часу банку становив з 09-15 год. та закінчився о 16-30 год., початок після операційного часу становив з 16-30 год. до 17-45 год., наказів банку про продовження післяопераційного часу не видавалося, а фінансова операція була здійснена о 21-50 год. 16.01.2014, а тому є підстави вважати, що договір банківського вкладу є недійсним (нікчемним).

На підставі викладеного, позивач просив суд встановити факт нікчемності договору банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42681 від 16 січня 2014 року, визнати недійсним нікчемний договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42681 від 16 січня 2014 року та визнати відсутнім право ОСОБА_2 на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів за договором банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42681 від 16 січня 2014 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Комерційний банк «Даніель» подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норма матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що спірний договір було укладено 16 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Комерційний банк «Даніель» в особі заступника голови правління ОСОБА_3, тоді як цього ж дня розпочато процедуру здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Комерційний банк «Даніель» і призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_4

За таких умов заступник голови правління 16 січня 2014 року не мав повноважень на укладання спірного договору. Крім того зазначає, що працівники банку прийняли від ОСОБА_2 готівкові кошти для внесення на вкладні рахунки в післяопераційний час, що є порушенням встановленої процедури. Таким чином, є усі правові підстави для визнання договору банківського вкладу недійсним та визнання відсутнім у відповідача права на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів за вказаним договором.

Окрім того, позивач зазначає, що дії працівників банку, які уклали з ОСОБА_2 спірний договір, підпадають під ознаки злочину передбаченого ст.ст. 190, 191 КК України, розпочато кримінальне провадження.

Враховуючи вказані в апеляційній скарзі обставини, Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Комерційний банк «Даніель» просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 січня 2014 року між ПАТ «Комерційний банк «Даніель» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т- 42681, за яким розміщено вклад з 16 січня 2014 року по 15 лютого 2014 року грошові кошти в національній валюті в розмірі 193000 грн.

Договір банківського вкладу ОСОБА_2 та ПАТ «Комерційний банк «Даніель» було укладено в письмовій формі, внесення грошових коштів підтверджено квитанцією № 26091 від 16 січня 2014 року.

Постановою Правління Національного банку України №14 від 16 січня 2014 року ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних банків.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1 від 16 січня 2014 року «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» розпочато процедуру здійснення тимчасової адміністрації банку, яку було запроваджено з 17 січня 2014 року по 16 квітня 2014 року. Вказаним рішенням надано вказівку забезпечити розміщення інформації про запровадження тимчасової адміністрації в мережі Інтернет на сторінці Фонду та в газетах «Урядовий курєр» та «ОСОБА_1 України».

Згідно з рішення №1 від 16 січня 2014 року виконавчої дирекції Фонду «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію призначено ОСОБА_4, який приступає до виконання обовязків з 17 січня 2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено посилань щодо того, що вже 16 січня 2015 року заступник голови правління не мав повноважень на укладення спірного договору. Тобто доводи, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України принцип змагальності сторін в цивільному процесі полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Позивачем не було доведено, в який саме час 16 січня 2014 року було укладено спірний договір та в який час призначено тимчасового адміністратора, тобто яка з цих двох подій передувала одна одній. При цьому, припинення повноважень особи на вчинення певних дій жодним чином не може зумовлювати недійсність правочинів, вчинених нею до цього часу.

З наведеного вбачається, що посилання позивача на те, що на час укладення договору особа, що його підписала від імені банку, не мала повноважень на це, не були належним чином доведені, відтак не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Критично ставиться колегія суддів й до посилань позивача на недійсність спірного договору через те, що грошові кошти від відповідача були прийняті у не встановлений для цього час, оскільки проведення такої операції було здійснене в понад операційний час. Дане посилання позивача не було належним чином доведено в ході розгляду справи.

При цьому, час технічного проведення операції щодо зарахування коштів на рахунок може свідчити лише про те, коли дана операція була проведена (внесена в базу) відповідним працівником банку, й жодним чином не може свідчити про те, коли ж саме відбулися дії, в ході яких вкладник фактично передав банку свої кошти. При цьому доказів з приводу того, що операцію з внесення коштів (а не їх технічне оформлення) було здійснено з порушенням встановленої процедури, а також, що таке порушення було допущене не самим банком, а вкладником, позивачем також надано не було, що веде до визнання таких посилань недоведеними в ході розгляду справи в суді першої інстанції.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов передбачені законом підстави для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з підстав зазначених в апеляційній скарзі оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а тому апеляційну скаргу Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Комерційний банк «Даніель» слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 318 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Даніель» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2015 року у справі відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді