АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1595/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 610/3611/14-ц Муленко Л.М.
Категорія: кредитний договір Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого-судді : Гальянової І.Г.

суддів: Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

за участю секретаря: Сватенко Н.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

2 вересня 2014 року представник позивача звернувсь до суду з позовом в якому,

з урахуванням уточнень позовних вимог 24.12.2014 року , просить стягнути із ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.02.2006 року, станом на 31.07.2014 року в розмірі 18265,23 грн., яка складається із: 16419,27 грн. заборгованісті по процентам за користування кредитом; 500 грн. комісії за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, а також зі штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг : а саме 500 грн. - штрафу (фіксована частина) , 845,96 грн. (процентної складової) та судовий збір в сумі 243,60 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до умов зазначеного договору відповідачу надано кредит в сумі 12000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Як на підставу своїх вимог позивач зазначає на те, що станом на 31.07.2014 року заборгованість за вказаним кредитом становила 35787,84 грн., однак на підставі рішення Дзержинського районного суду від 08.02.2012 року 20112,00 грн. заборгованості за вказаним кредитним договором було стягнуто судом на користь позивача та вказана заборгованість була стягнута з відповідача в примусовому порядку виконавчою службою .

Посилаючись на вказані обставини, неповернення відповідачем на час ухвалення рішення від 08.02.2012 року заборгованості за вказаним кредитним договором та зазначаючи на той факт, що вказаний кредитний договір діє, а рішенням суду від 08.02.2012 року строк позовної давності переривається, вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної заборгованості ( а.с.2-5,87).

В запереченнях на вказаний позов відповідач, посилаючись на стягнення з нього на користь позивача за заочним рішенням Дзержинського районного суду від 08.02.2012 року заборгованості за вказаним кредитним договором, вважає безпідставними позовні вимоги позивача та пропуск ним встановленого ст. ст. 256, 257 ЦК України строку позовної давності, у зв»язку з чим просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог (а.с.59).

Справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності сторін.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує порушенням судом першої інстанції норм матеріального права при застосуванні строку позовної давності та зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку щодо застосування такого строку позовної давності вважаючи, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Представник позивача зазначає, що пунктом 9.12 умов укладеного між сторонами кредитного договору, які є невід»ємною його частиною передбачено, що договір діє впродовж 12 місяців з моменту його підписання і автоматично лонгується на такий самий строк у разі, доки жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення договору, тому вважає, що позивач позовну давність не пропустив, оскільки порушення відповідачем умов кредитного договору мають тривалий характер та дія кредитного договору не припинилась.

Відповідач та його представник в судове засідання суду апеляційної інстанції не з»явились. Представник відповідача ОСОБА_4 повідомлена судом про час та місце розгляду справи про що свідчить поштове повідомлення про вручення їй судової повістки ( а.с.127) та від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності , в якій вона також зазначає на невизнання апеляційної скарги позивача, посилаючись на зазначені вище заперечення відповідача ( а.с.128-129).

Оскільки представнику відповідача у встановленому законом порядку та строки вручена судова повістка про розгляд справи, то у відповідності до вимог ч.5 ст. 76 ЦПК України, вважається, що така повістка вручена і відповідачу.

За таких обставин на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з посиланням на ст.ст. 256, 257, 266, 267 ЦК України, виходив зі спливу строку позовної давності вказаних позовних вимог позивача.

Однак погодитись з таким висновком суду не можна.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 14.02.2006 року був укладений договір № б/н відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит в розмірі 12000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки ( а.с.11-17).

Матеріали справи також свідчать про те, що строк дії вказаної картки закінчився в березні 2009 року, що підтверджується копією вказаної платіжної картки. ( а.с 93).

При цьому матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що у відповідності до п. 9.12 умов зазначеного кредитного договору, його дія була продовжена, тобто відповідач отримав нову платіжну картку та позивач , в порушення вимог ст. 60 ЦПК України таких доказів суду не надав.

Таким чином, вказані вище обставини справи та умови кредитного договору свідчать про те, що строк його дії закінчився в березні 2009 року.

Згідно до вимог частин 1 та 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов»язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії.

Матеріали справи також свідчать про те, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2012 року з ОСОБА_3 на користь позивача було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 30.06.2011 року в сумі 20313,00 грн., яка складалась: із 8812, 20 грн. заборгованості за тілом кредиту; 9058,93 грн. заборгованості за процентами; 997, 44 грн. заборгованості за комісією, 500,00 грн. штрафу (фіксованої частини), 943,43 грн. штрафу ( процентної складової) ( а.с.6-7).

Матеріали справи також свідчать про те, що вказане рішення суду виконано відділом державної виконавчої служби Балаклійського районного управління юстиції 06 листопада 2014 рок, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження та розпорядженнями про перерахування вказаних грошових коштів позивачу ( а.с.83-86).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

В ч.2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаних сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В абз.1, 2 п.17 роз»ясень, які містяться в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що зобов»язання припиняються з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені в ст.ст. 599-601 ,604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов»язання залишаються невиконаними належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що вказане судове рішення було виконано 06 листопада 2014 року, підстав вважати, що позивачем пропущено строк позовної давності немає, оскільки зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), а вони до 06 листопада 2014 року відповідачем виконані не були.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права також свідчать про наявність у позивача права на вимогу щодо відповідальності відповідача у зв»язку з простроченням ним виконання грошового зобов»язання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення на вказані вище обставини справи, вимоги норм матеріального права уваги не звернув та прийшов до помилково висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог у зв»язку з пропуском ним строку позовної давності.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором з підстав, встановлених ч.2 ст. 625 ЦПК України, позивач до суду не звертався та як на підставу своїх вимог посилається на наявність продовження дії зазначеного вище кредитного договору.

Відповідно ж до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вказане є підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалено судом першої інстанції з порушенням вказаних норм матеріального права, при невідповідності висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам ( пункти 3 та 4 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог з зазначених вище підстав.

Керуючись ст. ст.303, 309, 316, 317, 319, 218 ЦПК України,судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк » задовольнити частково.

Скасувати рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року.

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя :

Судді :