Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/616/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Коренюк А.М.
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Білич І.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами представника Державної фінансової інспекції України - Самойленка Миколи Вікторовича, представника Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» - ЛохматоваАндрія Олександровича та ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 травня 2014 року

в справі за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» до ОСОБА_4, третя особа: Державної фінансової інспекції України про стягнення матеріальних збитків.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 травня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» до ОСОБА_4, третя особа: Державної фінансової інспекції України, про стягнення матеріальних збитків.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» до ОСОБА_4, про стягнення матеріальних збитків відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду з ухваленням нового про задоволення позову. Посилається на незаконність та необгнрунтованість рішення, невірне застосування положень закону про позовну давність, не врахувавши, що акт ревізії фінансово-господарської діяльності підприємства складено 19 листопада 2012 року, а позивач звернувся 18 листопада 2013 року в межах строку позовної давності.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить змінити рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові з підстав недоведеності її вини у завданні матеріальних збитків позивачу внаслідок невиконання трудових обов'язків згідно з посадовою інструкцією. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначє, що позивачем не було надано належних доказів, які би свідчили про наявність підстав для притягнення відповідача до відповідальності.

В апеляційній скарзі представник третьої особи Державної фінансової інспекції України просить скасувати рішення суду, ухвалити новее рішення, яким задовольнити позов. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Не погоджується з висновком суду про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки днем обізнаності позивача про завдання йому шкоди ОСОБА_4 є не день складання акта ревізії - 19 листопада 2012 року, який позивач оскаржував до суду, а 22 серпня 2013 року, тобто з моменту винесення Київським апеляційним судом ухвали у справі № 826/2052/13-а, яка остаточно підтвердила правомірність висновків Держфінінспекції про завдання шкоди Енергоатому ОСОБА_4 Зазначає в апеляційній скарзі, що період перевірки, проведеної Держфінінспекцією, не міг охоплювати 1999 рік, оскільки був обмежений Планом ревізійної програми, відповідно до якої ревізія діяльності Енергоатому охоплювала період з 1 липня 2010 року по 1 липня 2012 року.

Апеляційні скарги представника Державної фінансової інспекції України, представника Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» не підлягають задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 28 березня 2001 року працювала у відповідача на посаді економіста планування в управлінні об'єктами соціального призначення.

20 травня 2001 року відповідач була переведена на посаду економіста з договірної та претензійної роботи до договірного управління.

З 10 січня 2009 року по 30 вересня 2014 року знаходилась у відпустці по догляду за дитиною (а.с.20 т. 2).

У 2012 році Державною фінансовою інспекцією України відповідно до затвердженої програми проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «НАЕК «Енергоатом» та його відокремлених підрозділів, у тому числі й ВП «Запорізька АЕС» за період з 01 липня 2010 року по 01 липня 2012 року.

Під час перевірки були встановлені порушення законодавства, які відображені в акті ревізії від 19 листопада 2012 року № 05-21/71 та довідці від 12 листопада 2012 року.

Так, ревізією було встановлено безповоротне зменшення активів ВП «Запорізька АЕС» на суму 5 959 344,80 грн. через перерахування коштів з послідуючою втратою боржника. не ведення претензійно-позовної роботи та спливу термінів позовної давності, чим заподіяно матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму

Відповідно до акту ревізії виявлені порушення є порушенням п.2.2 Положення про ведення претензійно-позовної роботи у ВП ЗАЕС, затвердженого 07 травня 2009 року, яким передбачено, що підрозділ-куратор не пізніше 2-х місячного строку з моменту порушення боржником своїх зобов'язань за договором, інших порушень прав та інтересів ЗАЕС, направляє в юридичне управління службову записку про пред'явлення претензій боржнику.

Винною особою, яка не забезпечила претензійно-позовної роботи, згідно довідки ДФІ, визнано економіста ДУ ОСОБА_4 (а.с.7-13, 14-18 том 1).

12 листопада 2012 року Державною фінансовою інспекцією України направлена вимога ДП «НАЕК «Енергоатом» про усунення виявлених порушень. Так, відповідно до п.9 вимоги ДФІ зазначила, що необхідно стягнути з осіб, які не забезпечили претензійно-позовної роботи матеріальну шкоду (збитки) в сумі 5 959 344,80 грн. за договорами, укладеними у період з 1995 року по 1999 рік, в тому числі 1 355 070 грн. за договором № 69/424-99 від 04 листопада 1999 року, що укладався з Міським відділом освіти м. Енергодар (а.с.14-18 том 1).

18 листопада 2013 року позивач ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» звернувся до суду з даним позовом. Посилаючись в обґрунтування позовних вимог на наведені обставини, просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_4 на підставі ч. І ст. 130, ст. 132 КЗпП України у відшкодування шкоди, заподіяну підприємству при виконанні відповідачем трудових обов'язків у розмірі середнього місячного заробітку - 3 645,56 грн. 56 коп.

Представник відповідача позові вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні за недоведеністю, застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

Представник третьої особи підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, зважаючи на доведеність вини відповідача у завданні матеріальних збитків позивачу внаслідок невиконання трудових обов'язків згідно посадової інструкції.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що вина відповідача у завданні матеріальних збитків позивачу під час виконання трудових обов'язків є доведеною, проте позивачем пропущений строк звернення до суду, визначений ст. 233 ч. 3 КЗпП України, а саме 1 рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди..

Судова колегія не погоджується з такими висновками суду, вважає, що вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Так, з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що позивачем заявлені вимоги про відшкодування шкоди, завданої відповідачем внаслідок невиконання нею посадових обов'язків щодо забезпечення претензійно-позовної роботи за договором № 69/424-99, укладеним з Міським відділом освіти м. Енергодар від 4 листопада 1999 року, у зв'язку з чим проведеною у 2012 році виявлена дебіторська заборгованість в сумі 1 355 070 грн. (а.с.4-13, 14-18 том 1).

Відповідно до рішення суду першої інстанції, суд вважав доведеними позовні вимоги, дійшовши до висновку про те, що в період з 20 травня 2001 року по 10 січня 2009 року (до дати відпустки відповідача по догляду за дитиною) відповідач мала б виконувати свої посадові обов'язки та забезпечити кураторство по договору № 69/424-99 від 04 листопада 1999 року, чого нею зроблено не було.

При цьому такі висновки суду не ґрунтуються на доказах, що містяться у матеріалах справи.

Зокрема, позивачем не були надані докази на підтвердження того, що керівництвом було передано у ведення відповідача контроль за договором № 69/424-99 від 04 листопада 1999 року та по дебіторській заборгованості за цим договором.

Позивачем надано лише розпорядження начальника договірного управління ВП ЗАЕС від 10 листопада 2004 року, з якого вбачається, що договірні справи по дебіторській заборгованості станом на 1 жовтня 2004 року були закріплені за економістами договірного управління відповідно до переліку дебіторської заборгованості. У вказаному розпорядженні та переліку відсутні відомості про те, що відповідачу було передано договірну справу по договору № 69/424-99 від 04 листопада 1999 року.

Представник позивача у судовому засіданні пояснила, що відповідні розпорядження про передачу відповідачу договірної справи по договору № 69/424-99 від 04 листопада 1999 року або розпорядження про покладення на позивача обов'язку щодо здійснення претензійно-позовної роботи саме за цим договором відсутні. (а.с. 67-69 т. 1)

Доводи представника третьої особи про те, що вина відповідача у невиконанні трудових обов'язків, наслідком чого є завдання позивачу шкоди, встановлена актом ревізії від 19 грудня 2012 року, судова колегія вважає необґрунтованими, зважаючи на те, що, як зазначено в акті ревізії вина відповідача була встановлена лише з пояснень начальника договірного управління ВП ЗАЕС Лохматової Т.О., які не підтверджені відповідними документами. (а.с. 9 т.1).

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про те, що позивачем не було доведено, що матеріальна шкода йому була завдана з вини відповідача, якою допущене порушення покладених на неї трудових обов'язків, отже підстави для покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню шкоди в порядку ст. ст. 130, 132 КЗпП України відсутні.

При цьому висновок суду першої інстанції про те, що вина відповідача у заподіянні матеріальної шкоди є доведеною, проте відсутні підстави для задоволення позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, не відповідають обставинам справи.

Так, ст. 233 ч. 3 КЗпП України встановлений строк звернення до суду власника або уповноваженого ним органу з питання стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, - 1 рік, який обчислюється з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

В даному випадку днем виявлення шкоди, що була завдана з вини відповідача, є день складання акту ревізії фінансово-господарської діяльності підприємства - 19 листопада 2012 року, дана позовна заява була прийнята судом 18 листопада 2013 року, тобто в межах строку, встановленого ст. 233 ч. 3 КЗпП України.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні позовних вимог, які суд вважав доведеними, відмовлено з підстав пропуску строку звернення до суду, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги представника Державної фінансової інспекції України - Самойленка МиколиВікторовича, представника Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» - Лохматова Андрія Олександровича відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 травня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» до ОСОБА_4, третя особа: Державної фінансової інспекції України про стягнення матеріальних збитків, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: