АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом Національного університету оборони України до ОСОБА_2, яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про виселення без надання іншого жилого приміщення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1 липня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У червні 2013 року Національний університет оборони України звернувся до суду з позовом (уточненим під час розгляду справи) до ОСОБА_2, яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Дарницької РДА у м. Києві, про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач разом з дитиною без достатніх підстав займає кімнату АДРЕСА_1, не маючи ніякого зв'язку з позивачем. Оскільки рішення про виділення відповідачу кімнати в гуртожитку адміністрацією університету не приймалося, ордер на вселення не видавався, у неї не виникло права на вселення та користування зазначеною кімнатою. Враховуючи те, що на вимогу позивача ОСОБА_2 фактично відмовляється звільнити займане приміщення в гуртожитку, позивач просив виселити її та малолітнього ОСОБА_3 зі спірної кімнати без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 1 липня 2014 рокупозов задоволено повністю. Виселено ОСОБА_2 та малолітнього

ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_1

_________________________________________________________

Справа № 753/9789/13-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/95/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

військового містечка АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, а також стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі

114,70 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що після реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 у 2006 році вона вселилася до вказаної кімнати у гуртожитку та проживає у ній по теперішній час разом з дитиною на законних підставах. Також зазначила, що іншого житла, крім цієї кімнати у гуртожитку, вона не має.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 подану нею апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити.

Представник Національного університету оборони України ім. І. Черняховського - Ковальський В.В. у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1 липня 2014 року залишити без змін.

ОСОБА_4 та представник Служби у справах дітей Дарницької РДА у м. Києві, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 1 березня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2013 року, встановлено, що будівля за адресою: АДРЕСА_1 є гуртожитком, який входить до житлового фонду університету та знаходиться на його балансі. Для забезпечення діяльності гуртожитку набрано обслуговуючий персонал та отримано дозвіл санітарного лікаря (а.с. 6-8).

Наведені обставини також підтверджуються довідкою Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 25 січня 2008 року № 303/25/1-136, розпорядженнями Дарницької РДА у м. Києві від 27 вересня 2007 року № 986 та від 25 серпня 2010 року № 517 «Про затвердження дислокації житлових будинків, які використовуються під гуртожитки у Дарницькому районі м. Києва», штатним розкладом на гуртожиток по АДРЕСА_1, дозволом Головного санітарного лікаря регіону від 20 серпня 2008 року № 505, актом технічного стану від 9 серпня 2008 року № 5 та актом прийому-передачі будівлі і території військового містечка від 2 серпня 2003 року НОМЕР_2 (а.с. 9-15).

Згідно з довідкою відділу експлуатації та ремонту фондів Національного університету оборони України ім. І. Черняховського від 24 квітня 2013 року

№ 477/8о/2545 ОСОБА_8 разом із ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_2 та малолітнім ОСОБА_3 займають кімнату АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Зазначеним рішенням суду від 1 березня 2012 року, яке набрало законної сили, виселено ОСОБА_8 та ОСОБА_4 з кімнати НОМЕР_1 вказаного гуртожитку.

Також під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2, яка є донькою ОСОБА_8 та дружиною ОСОБА_4, з Національним університетом оборони України ім. І. Черняховського у трудових та будь-яких інших віносинах не перебувала.

За зазначеною адресою відповідач та її дитина ОСОБА_3 не зареєстровані, але проживають з 2006 року, хоча ордера на вселення у спірну кімнату гуртожитку як сама ОСОБА_2, так і ОСОБА_8 чи ОСОБА_4 не отримували.

Відповідачем ОСОБА_2 в судовому засіданні було підтверджено зазначені обставини.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Задовольняючи позов та виселяючи ОСОБА_2 разом з малолітнім

ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення, суд виходив з того, що позивачем доведено факт проживання відповідачів у зазначеній кімнаті без достатніх правових підстав.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети, жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в м. Києві Ради народних депутатів.

Згідно з ч. 2 ст. 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Положеннями ст. 129 ЖК Української РСР передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до ст. 58 ЖК Української РСР видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в установленому законом порядку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ордер на право вселення та проживання відповідачу не видавався, і рішення щодо надання їй житла у гуртожитку адміністрацією Національного університету оборони України ім. І. Черняховського не приймалося. Отже, у неї відсутні підстави для проживання у вказаному житловому приміщенні.

Такий висновок обґрунтований відповідними матеріалами справи, а також поясненнями самої ОСОБА_2, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції погоджується з ним.

Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Частиною 3 ст. 116 ЖК Української РСР передбачається, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що є всі підстави для виселення відповідача ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Доводи апелянта з приводу того, що вона вселилася до спірної кімнати в гуртожитку після реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, який вже проживав там, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції щодо тієї обставини, що вселення відбулося без законних на те підстав, оскільки ОСОБА_4 ордер на вселення також не надавався, а тому такі доводи не беруться до уваги апеляційним судом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 1 березня 2012 року була встановлена відсутність законних підстав проживання у зазначеній кімнаті ОСОБА_4 та ОСОБА_8, а також виселено їх.

Посилання апелянта на те, що вона має право проживати у спірній кімнаті в гуртожитку, оскільки таке житлове приміщення було надане ОСОБА_8, як працівнику центрального матеріального складу головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, є безпідставними, враховуючи ту обставину, що гуртожиток належить Національному університету оборони України ім. І. Черняховського, а ОСОБА_8 ніколи не перебував у трудових чи будь-яких інших відносинах із зазначеним навчальним закладом і на теперішній час не є працівником Збройних Сил України, у зв'язку з чим виселився з гуртожитку, що підтверджується поясненнями сторін.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності скасування рішення не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

Крім того, клопотання відповідача по суті його апеляційної скарги про скасування рішення та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції не ґрунтується на положеннях чинного цивільного процесуального закону, оскільки закріплений у ч. 1 ст. 307 ЦПК України перелік повноважень апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції є вичерпним та не містить такої дії.

Натомість, апеляційному суду надано право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Разом з тим, апелянт, не погодившись з рішенням суду, про ухвалення нового в апеляційній скарзі питання не ставить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1 липня 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко