У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

18 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.І., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 березня 2014 року, додаткове рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 05 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 1999 року він проживав з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а з 13 серпня 2004 року по 16 лютого 2012 року він знаходився у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі народилась дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. З січня 2007 року вони почали робити капітальний ремонт у квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_6 та її матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказував, що ОСОБА_6 спадщину після смерті матері прийняла, проте юридично не оформила. Зазначав, що лише на ремонт було витрачено грошові кошти в сумі 120 000 грн. Крім цього також були придбані нові меблі у квартиру. Ремонт був завершений у 2008 році і після розірвання шлюбу у спірні квартирі залишись проживати ОСОБА_6 з дочкою. Посилаючись на те, що за час шлюбу вартість квартири істотно збільшилась внаслідок його грошових та трудових затрат, тому є їх спільною сумісною власністю. У зв'язку з цим просив суд визнати Ѕ частину спірної квартири об'єктом спільної сумісної власності подружжя та розділити її між ним та відповідачем, визнавши за ним право власності на ј частки вказаної квартири.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 05 червня 2014 року, позов задоволено.

Визнано майно - Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Розділено Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ј частки квартири АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 березня 2014 року вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок проведення ремонтних робіт у спірній квартирі під час шлюбу та за спільні кошти сторін у справі, збільшилась істотна вартість Ѕ частини квартири, яка до шлюбу належала на праві власності ОСОБА_6, у зв'язку з чим дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками суду першої інстанції.

Проте погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що з 13 серпня 2004 року по 16 лютого 2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі.

У шлюбі народилась дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_6 та її матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Частиною 1 статті 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Для застосування передбачених нормою ст. 62 СК України правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягають з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10 січня 2014 року, при встановленні ринкової вартості спірної квартири було використано порівняльний підхід станом на час проведення експертизи її вартості у стані, що існував до поліпшення, та її вартості після поліпшення.

Разом з тим, позивачем не було надано суду належних доказів того, що за рахунок його грошових та трудових затрат вартість спірної квартири збільшилась істотно. Також ОСОБА_5 не надав суду належних доказів, що за рахунок його коштів проводився капітальний ремонт квартири, а не поточний ремонт, як стверджувала відповідачка.

Таким чином, позивачем не доведено, що квартира істотно збільшилась у своїй вартості саме внаслідок здійснених за період шлюбу поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт у квартирі.

З огляду на наведене, враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, висновок проведеної експертизи не містить даних про істотність поліпшень квартири внаслідок проведеного ремонту, ухвала не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 05 червня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
судді:М.К. Гримич
В.С. Висоцька
О.В. Умнова
І.М. Фаловська