Справа № 203/7598/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

08 грудня 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур Ф.Ф.

при секретарі - Чередник І.О.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про поділ спільного майна подружжя та стягнення частини вартості автомобіля, -

В С Т А Н О В И В:

01 грудня 2014 року позивач звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності. (а.с. 2-3, т.-2).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2014 року вищезазначена позовна заява була залишена без руху та позивачу було надано строк для усунення зазначених в ухвалі суду недоліків. За результатом усунених позивачем недоліків, 19.12.2014 року позивачем була подана до суду уточнена позовна заява до ОСОБА_3, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності. (а.с. 14-15, 19-20, т.-1)

Позивач у позовній заяві з урахуванням уточнень та представник позивача у судовому засіданні в обґрунтування заявлених вимог посилались на те, що 12.06.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. У період шлюбу, 03.07.2012 року між відповідачем та ТОВ «Порше Лізинг Україна» було укладено договір про фінансовий лізинг № 00005239. Відповідно до умов зазначеного договору, обєктом лізингу був автомобіль марки «Audi A6», державний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, вартість якого становила 56 581,64 доларів США, за даним договором позивач виступала як поручитель. 11.11.2013 року вартість спірного автомобіля була повністю сплачена спільними коштами сторін по справі. Проте, відповідач самостійно розпорядився спірним автомобілем, оскільки після сплати лізингових платежів, 30.11.2013 року відповідачем було укладено угоду № 3 про заміну лізингоодержувача, у звязку з чим, право власності на вказаний автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_4, який є рідним братом відповідача. Позивачу не було відомо про те, що автомобіль марки «Audi A6», державний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, було зареєстровано не на відповідача, оскільки саме відповідач користувався цим автомобілем, тому позивач вважала, що спірний автомобіль є їх спільною власністю. Окрім викладеного, позивач вважає, що відповідач навмисно уклав договір про заміну лізингоодержувача та приховав цю обставину з метою подальшого недопущення позивачки до розпорядження спільним автомобілем. Однак, оскільки кошти, які сплачувались відповідачем за лізинговим договором № 00005239 від 03.07.2012 року є спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позивач вважає, що спірний автомобіль мав би належати до спільної власності сторін. У звязку з тим, що відповідач реалізував спірний автомобіль без згоди позивача, чим позбавив її можливості користуватися та розпоряджатися даним автомобілем, відповідач має сплатити позивачу половину вартості спірного автомобіля «Audi A6», державний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, яка складає 28 290,92 доларів США, що за курсом НБУ станом на 23.11.2015 рік становить 678 416 грн. 26 коп.. Враховуючи вищевикладене, позивач звернулась до суду та просила суд стягнути з відповідача на свою користь ? частину вартості автомобіля «Audi A6», державний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску у розмірі 28 290,92 доларів США, що за курсом НБУ становить 678 416 грн. 26 коп., а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. (а.с. 40-41, т. - 2)

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. (а.с. 59, т. -2)

Представник третьої особи ТОВ «Порше Лізинг Україна» у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак надав на адресу суду заяву в якій просив суд розглянути заявлені позовні вимоги без своєї участі.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини не явки суд не повідомили, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. (а.с. 1, 3-6, 13, 39, 47, 51, 53, 58)

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Встановлено, що з 12 червня 2010 року позивач та відповідач перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, наявною в матеріалах справи. (а.с. 4, т. -1)

Також судом було встановлено, що 03.07.2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про фінансовий лізинг, за умовами якого обєктом договору лізингу є транспортний засіб типу «Audi A6», 2012 року випуску, вартість обєкту лізингу складає 56 581, 84 доларів США, кількість лізингових платежів дорівнює 60, зі строком дії лізингу 60 місяців, а також інші умови передбачені укладеним договором. Крім того, поручителем за виконанням зобовязань відповідача за договором про фінансовий лізинг є ОСОБА_2, яка несе разом з лізингоодержувачем солідарну відповідальність за виконання договору про фінансовий лізинг та його невідємні частини, викладені обставини підтверджуються копією договору про фінансовий лізинг від 03.07.2012 року, копією додатку до договору про фінансовий лізинг «Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу» та копією графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, наявними в матеріалах справи. (а.с. 16-30, т. -2)

Судом встановлено, що 10.07.2012 року транспортний засіб марки «Audi A6», було зареєстровано в МРЕВ-11 ДАІ м. Києва за ТОВ «Порше лізинг Україна» та на підставі довідки-рахунку ДПІ 304900 від 06.07.2012 року, було видано свідоцтво про реєстрацію ААС 964138 та державні номерні знаки АА 6991 МЕ. Після чого, 29.11.2013 року вищезазначений транспортний засіб було знято з обліку в ВРЕВ-11 ДАІ м. Києва, та видані знаки для разових поїздок 11НА 2743. 07.12.2013 року транспортний засіб було зареєстровано в ВРЕР-3 ДАІ м. Дніпропетровська, за ОСОБА_4, на підставі довідки-рахунку ВІА 081723 від 29.11.2013 року, у звязку з чим видано свідоцтво про реєстрацію САТ 656228 та державні номерні знаки АЕ 5150 НК. Також, 11.10.2014 року даний транспортний засіб було знято з обліку ВРЕР-3 ДАІ м. Дніпропетровська та видані знаки для разових поїздок 04ВК 2626. 14.10.2014 року транспортний засіб було зареєстровано в ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Первомайськ та Первомайського району УДАІ УМВС в Миколаївський області, за ОСОБА_5 на підставі довідки-рахунку ВІА 769090 від 11.10.2014 року, видано свідоцтво про реєстрацію СХХ 417556 та державні номерні знаки ВЕ 4424 ВА, викладені обставини підтверджуються листом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 29.01.2015 року за № 14/1203-161, наявним в матеріалах справи. (а.с. 88-89, т. - 1)

З матеріалів справи судом було встановлено, що 03.07.2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_3 було укладено договір про фінансовий лізинг № 00005239, на підставі якого відповідачу було передано в користування автомобіль марки «Audi A6», державний номер НОМЕР_2 та надано право користування ним. Крім того, встановлено, що відповідач здійснював сплату лізингових платежів за зазначеним договором про фінансовий лізинг, які включали в себе суму, яка відшкодовує частину вартості зазначеного автомобіля, що підтверджується листом ТОВ «Порше Лізинг Україна» від 14.08.2015 року, наявним в матеріалах справи. (а.с. 175, т. -1)

Також судом було встановлено, що 11.11.2013 року відповідачем ОСОБА_3, як лізингоодержувачем було повністю сплачено вартість обєкту лізингу за договором № 00005239, однак право власності на обєкт лізингу за вказаним договором до відповідача не перейшло, у звязку з укладанням угоди від 30.11.2013 року № 3, відповідно до якої в договорі № 00005239 було замінено лізингоодержувача. Відповідно до викладеного, автомобіль марки «Audi A6», номер шасі WAUZZZ4G5DN010425 було знято з обліку в МРЕВ-11 ДАІ м. Києва, у звязку з повним виконанням сторонами умов договору № 00005239 на підставі акту остаточного виконання зобовязань сторін за договором про фінансовий лізинг і внутрішніх документів ТОВ «Порше Лізинг Україна», наданих в органи МРЕВ, викладені обставини підтверджуються листом ТОВ «Порше Лізинг Україна» від 26.10.2015 року, наявним в матеріалах справи. (а.с. 15, т. -2)

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Сімейного кодексу України та нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Згідно зі змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до змісту ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд вирішуючи позовні вимоги, приймає до уваги, що шлюб між сторонами було укладено 12 червня 2010 року, що свідчить про те, що у період шлюбу, 03.07.2012 року між відповідачем ОСОБА_3 та ТОВ «Порше Лізинг Україна» було укладено договір про фінансовий лізинг № 00005239, відповідно до умов якого, обєктом лізингу був автомобіль марки «Audi A6», 2012 року випуску, вартість якого становила 56 581, 64 доларів США, за яким позивач виступала як поручитель. В подальшому, 11.11.2013 року відповідачем була сплачена вартість спірного автомобіля спільними коштами сторін, проте, відповідач на власний розсуд розпорядився спірним автомобілем та зареєстрував право власності на іншу особу, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що кошти, які сплачувалися відповідачем за лізинговим договором № 00005239 від 03.07.2012 року є спільною власністю подружжя сторін, тому спірний автомобіль є обєктом спільної сумісної власності подружжя, який підлягає розподілу в рівних частках відповідно до вимог ст. 69 СК України.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що відповідач реалізував спірний автомобіль без згоди позивача, чим позбавив її можливості користуватися та розпоряджатися даним автомобілем, вирішуючи вимоги позивача в частині поділу майна подружжя, суд приходить до висновку, що автомобіль марки «Audi A6», державний номер НОМЕР_1 є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки був набутий відповідачем за час шлюбу, за грошові кошти які вносилась сторонами по справі, а отже позивач та відповідач мали рівні права на володіння, користування і розпорядження транспортним засобом, тому суд враховуючи вищезазначене, приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок поділу спільної власності подружжя ? частину вартості автомобіля марки «Audi A6», державний номер НОМЕР_1 суму у розмірі 678 419 грн. 26 коп.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати понесені позивачем (а.с. 1) покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1, 2 ст. 321, ч. 3 ст. 368, 369, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 (ІПН:НОМЕР_4) у рахунок поділу спільної власності подружжя ? частину вартості автомобіля марки «Audi A6», державний номер НОМЕР_1 у розмірі 678 419 грн. 26 коп., а також у рахунок повернення судових витрат 243 грн. 60 коп., а разом 678 662 грн. 86 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_3) на користь держави у рахунок сплати судових витрат суму у розмірі 3 410 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Ф.Ф. Маймур