АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/8540/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1102/К/15 суддя: Бутенко М.В.
Категорія - 53 (І) Суддя-доповідач - Чорнобук В.І.
УХВАЛА

Іменем України

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юністіл" на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юністіл" про стягнення компенсації за затримку розрахунку по заробітній платі, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Юністіл" - Бортник Андрій Валерійович

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юністіл" (далі - ТОВ "Юністіл") про стягнення компенсації за затримку розрахунку по заробітній платі.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01 червня 2010 року її було прийнято на роботу до ТОВ "Юністіл" на посаду комірника. 10 жовтня 2013 року позивача було звільнено з вказаної посади за власним бажанням. В день звільнення відповідач не здійснив повний розрахунок з позивачем по заробітній платі, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед ОСОБА_3 у розмірі 9 830,85 грн. Заробітна плата у повному обсязі була виплачена позивачу 28 квітня 2014 року.

За таких обставин, уточнивши позовні вимоги 05 лютого 2015 року, ОСОБА_3 просила суд стягнути з ТОВ "Юністіл" на свою користь компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі 17 452,80 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Юністіл" на користь ОСОБА_3 компенсацію за затримку виплати заробітної плати в розмірі 4 848 грн., а також у дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ "Юністіл", посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 Зокрема, суд не врахував, що остаточний розрахунок з позивачем був проведений 29.04.2014 року, тобто тримісячний строк на звернення до суду встановлений ст. 233 КЗпП України сплив 30.07.2014 року, тоді як позовна заява подана до суду лише 27.11.2014 року. Крім того, відповідач вважає, що доказів поважності пропуску строку встановленого для звернення до суду не наведено, тому підстав для його поновлення не вбачається.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ТОВ "Юністіл" - Бортник А.В., який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який заперечував проти апеляційної скарги і просив її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 червня 2010 року ОСОБА_3 була прийнята на посаду комірника у ТОВ "Юністіл", відповідно до наказу № 77/к від 01 червня 2010 року. (а.с.6) 10 жовтня 2013 року позивача за власним бажанням було звільнено з вказаної посади, але не повний розрахунок по заробітній платі з ОСОБА_3 відповідачем проведено не було, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 9 830,85 грн.

Як вбачається з довідки ТОВ "Юністіл" від 14.01.2015 року (а.с.25) та не заперечується позивачем, остаточний розрахунок з ОСОБА_3 по заробітній платі при звільненні був здійснений 29 квітня 2014 року.

29 липня 2014 року Центрально-Міським судом м. Кривого Рогу було видано судовий наказ за заявою ОСОБА_3, яким стягнуто з ТОВ "Юністіл" на її користь компенсацію за затримку у виплаті заробітної плати в сумі 8 577,14 грн. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року вказаний судовий наказ було скасовано та роз'яснено ОСОБА_3 право на звернення з заявленими вимогами в порядку позовного провадження, оскільки предметом стягнення є сума заборгованості середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що не підлягає стягненню в порядку наказного провадження. (а.с.2)

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався ст.116,117 КЗпП України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 та дійшов висновку, що з урахуванням графіку роботи підприємства на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 4 848 грн. Щодо застосування строків позовної давності передбачених ст. 233 КЗпП України, суд першої інстанції вважав, що строк на звернення до суду не пропущено, оскільки позивач зверталась до з заявою про видачу судового наказу, яка була задоволена і видано судовий наказ, що був скасований ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.11.2014 року, а до суду з вказаним позовом ОСОБА_3 звернулась 27.11.2014 року.

Колегія суддів може погоджується таким з висновками суду виходячи з наступного.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року (справа №6-144цс13) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04 лютого 2014 року по справі №216/9250/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ТОВ "Юністіл" про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили, було стягнуто з ТОВ "Юністіл" на користь позивача у тому числі компенсацію за затримку виплати заробітної плати за період з 11.10.2013 року по 05.12.2013 року у сумі 3 358,88 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, що так як ОСОБА_3, яка звільнена 10.10.2013 року, не були виплачені всі належні їй суми у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, а повний розрахунок проведено тільки 29.04.2014 року, то наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні саме за період за який ще не було стягнуто середній заробіток, тобто з 06.12.2013 року по 28.04.2014 рік включно.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно п. 5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до наказу ТОВ "Юністіл" №49 від 11.07.2013 року (а.с.19,20) позивачу встановлено чотирьох денний робочих тиждень з 15.07.2013 року по 03.09.2013 року, тому кількість фактично відпрацьованих робочих днів у серпні 2013 року склала 16 днів.

Згідно з наказом ТОВ "Юністіл" №52 від 02.09.2013 року (а.с.21), який відповідно до довідки ТОВ "Юністіл" №3 від 21.04.2015 року (а.с.39) не скасований та діє на підприємстві по теперішній час, всім працівникам відповідача встановлено дводенний робочий тиждень. З 16.09.2013 року по 29.09.2013 року ОСОБА_3 перебувала у щорічній відпустці, тому з врахуванням викладеного, кількість фактично відпрацьованих позивачем робочих днів у вересні 2013 року склала 5 днів.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що загальна кількість днів затримки виплати належних позивачу сум за період з 06.12.2013 року по 28.04.2014 року складає 40 днів. (грудень 2013 року - 8 робочих днів, січень 2013 року - 8 робочих днів, лютий 2014 року - 8 робочих днів, березень 2014 року - 8 робочих днів, квітень 2014 року - 8 робочих днів, 8+8+8+8+8 = 40 днів)

Відповідно до довідки ТОВ "Юністіл" №2 від 14.01.2015 року (а.с.26) заробітна плата ОСОБА_3 за серпень 2013 року складає 1 939,20 грн., а за вересень 2014 року (без врахування оплати щорічної відпустки у сумі 1 113,84 грн.) - 606,00 грн., отже заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні складає 2 545,20 грн.

Враховуючи, що в серпні 2013 року у позивача було 16 робочих днів, а у вересні 2013 року був 5 робочих днів, то кількість робочих днів за два останні місяці фактично відпрацьовані позивачем складає 21 день.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду, що розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 121,20 грн. (2 545,20 грн./21 робочий день = 121,20 грн.)

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірно визначив розмір середнього заробітку ОСОБА_3 за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.12.2013 року по 28.04.2014 року становить 4 848,00 грн. (121,20 грн. - середньоденна заробітна плата*40 днів затримки розрахунку = 4 848,00 грн.), який підлягає стягненню з ТОВ "Юністіл" на користь ОСОБА_3

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги щодо пропуску ОСОБА_3 встановлено ст.233 КЗпП України строку на звернення до суду, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статтей 117, 237-1 цього Кодексу.

Конституційний Суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що строк позовної давності на звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні має відраховуватись з дня коли ТОВ "Юністіл" повністю розрахувався з позивачем, тобто з 29 квітня 2014 року.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011р. №14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" - наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ "Юністіл" компенсації за затримку у виплаті заробітної плати і 29 липня 2014 року Центрально-Міським районним суду м. Кривого Рогу було задоволено заяву ОСОБА_3 та видано судовий наказ. Даний судовий наказ було скасовано ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року, з тих підстав, що між сторонами виник спір щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, та роз'яснено ОСОБА_3 право на звернення з заявленими вимогами в порядку позовного провадження. 27 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом.

Враховуючи, що позивач у строк передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України зверталась до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, однак помилково вважала, що спір маж сторонами може бути розглянути в порядку наказного провадження, і після скасування судового наказу подала до суду даний позов, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не було пропущено строк на звернення до суду за захистом своїх прав.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юністіл" відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: