Номер провадження: 22-ц/785/7034/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Фальчука В.П., Оверіної О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.06.2015 року,-

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся із зазначеним позовом до суду в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за кредитним договором б/н від 23.11.2005 року в розмірі заборгованості за кредитним договором в розмірі 5564,18 грн., суми боргу за нарахованими відсотками за користування кредитом в розмірі 26869,69 грн. Від вказаної заборгованості позивач просить не враховувати суму в розмірі 8444,63 грн., як а була стягнута судовим наказом Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2007 року. Додатково позивач просить стягнути штраф (фіксована частина) в розмірі 500 гривень, штраф (процентна ставка) в розмірі 1199,46 гривень. Всього, на думку позивача, розмір заборгованості станом на 31.12.2013 року складає 25688,70 грн.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідач не виконав прийняті на себе зобовязання по кредитному договору, внаслідок чого у нього виникла перед Банком заборгованість у розмірі зазначеному вище. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.06.2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування вищевказаного судового рішення, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав зміст рішення, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що у задоволенні позову слід відмовити, у звязку з пропуском строку позовної давності.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 23.11.2005 року ОСОБА_3 уклав з ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке згодом змінило назву на ПАТ КБ «ПриватБанк», кредитний договір за умовами якого отримав кредитні грошові кошти в розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитний договір був укладений шляхом підписання ОСОБА_3 заяви, підпис на якій свідчить про його приєднання до умов надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою і тарифам банку, що вказує на укладання між сторонами договору про надання банківських послуг та за своєю формою відповідає вимогам ст.634 ЦК України (договір приєднання).

Зазначені умови договору відповідачем належним чином виконані не були, внаслідок чого за заявою ЗАТ КБ «ПриватБанк» з неї за судовим наказом від 19.10.2007 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси, був стягнутий борг в розмірі 8444,63 грн. Слід зазначити, що з боку позивача суду не представлені складові частини стягнутої з ОСОБА_3 за судовим наказом суми боргу, тобто не визначена конкретна сума боргу по тілу кредиту, процентам, пені, комісії, штрафу.

Позовною заявою визначено, що станом на 31.12.2013 року у ОСОБА_3 перед Банком за договором кредитування, існує заборгованість в загальному розмірі 25688,70 грн., з яких: заборгованості за кредитним договором в розмірі 5564,18 грн., борг за нарахованими відсотками за користування кредитом в розмірі 26869,69 грн. Від вказаної заборгованості позивач просить відняту суму в розмірі 8444,63 грн., яка була стягнута судовим наказом Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2007 року. Крім того існує заборгованість у вигляді штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., та штрафу (процентна ставка) в розмірі 1199,46 грн.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.525 ЦПК України, одностороння відмова від виконання договірного зобовязання не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч. 3 цієї же статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Встановлені судом обставини вказують на односторонню відмову від виконання прийнятого ОСОБА_3 зобовязання, що є неприпустимим та вказує на порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Разом з тим, при вирішенні даного спору суд виходив з наступного.

Згідно з заявою від 23.11.2005 року та п.п. 3.1.1.- 3.1.3. Правил надання банком послуг договір діє до останнього календарного дня вказаного місяця на лицевої сторінці картки, а в даному випадку до листопада 2007 року. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк, шляхом надання Клієнту картки з новим строком дії, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки.

Відповідно до п.5.4.Правил строк погашення по процентам по кредиту щомісячно за попередній місяць; строк погашення по кредиту в повному обсязі, не пізніше наступного дня місяця, зазначеного на платіжній картки.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

У виниклих між сторонами правовідносинах застосовується строк позовної давності в три роки та спеціальний строк позовної давності в один рік до питання щодо стягнення неустойки.

З даними позовними вимогами ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся 28.03.2014 року, про що свідчить відмітка на позовній заяву вхідної кореспонденції суду.

Як убачається з представленого розрахунку заборгованості ОСОБА_3 перед Банком, що останній платіж за умовами договору ОСОБА_3 здійснив 30.09.2010 року, після чого грошові зобов'язання за договором ним не виконувалися. Сума поточної заборгованості за кредитом з жовтня 2010 року по день звернення до суду не змінювалася (5564,18 грн.). Як було зазначено вище строк дії картки закінчився в останній день листопада 2007 року. Отже, право вимоги щодо повернення заборгованості по кредиту виникло у Банку в жовтні 2010 року. Крім того, своє право на примусове стягнення суми заборгованості позивач використовував шляхом отримання судового наказу у 2007 року.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про пропущення ПАТ КБ «Приват Банк» строку позовної давності по основному зобовязанню, що вказує на обґрунтованість заяви позивача про застосування наслідків пропущення строків позовної давності.

Посилання апелянта на те, що платіжна картка є лише спеціальним засобом для отримання та перерахування коштів, строк дії картки не припиняє строку дії договору дії договору, а Умови не містять положень, що строк дії договору та строк дії картки це одне й те ж саме поняття та вони співпадають та те що, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору сторони домовились, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання та якщо одна із сторін не заявляє про його припинення він автоматично лонгується на такий же термін, є необґрунтованими з огляду на наступне.

У відповідності до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16.04.2014 року у справі №6-24цс14, позовна давність відповідно до ч.1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу. Строк, як часова категорія, характеризується не лише початковим, а й кінцевим моментом. Відповідно до ч.1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином, трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами розпочався у жовтні 2010 року і закінчився у жовтні 2013 року.

Крім того колегія суддів зауважує, що посилання апелянта, що те термін дії платіжної картки завершився не в листопаді 2007 року, а в листопаді 2012 року, спростовуються матеріалами справи, а саме поданою позивачем копією заяви про приєднання до умов надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою і тарифам банку (а.с.10) підписаною відповідачем та посвідчену позивачем, відповідно до якої строк дії кредитної картки визначено листопад 2007 року.

З огляду на викладене, та враховуючи те, що позов предявлено вже після спливу строку позовної давності, а також те, що відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у звязку з пропуском строку позовної давності.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.06.2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: В.П.Фальчук

ОСОБА_4