АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/5931/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Москаленко К.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Рубан С.М.

при секретарі Прохоровій В.С.

за участю

представників відповідача Мельник В.В., Хмель О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 16 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк» про стягнення боргу по відсоткам за договором банківського вкладу, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, розмір позовних вимог за яким зменшила в ході розгляду справи, про стягнення з ПАТ "КБ "Правекс-Банк" суму несплачених процентів за договором банківського вкладу №7972 від 03 березня 2012 у розмірі 1575,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 березня 2012 року між нею та відповідачем укладено Договір банківського вкладу №7972 («Правекс-Нонстоп»), відповідно до умов якого позивач передала банку грошові кошти в розмірі 6409 грн., зі строком повернення вказаних коштів з нарахованими процентами у розмірі 13,5% річних 01 травня 2012 року. Також 03 березня 2012 укладено договір банківського рахунку №7972, відповідно до умов якого позивачу відкрито поточний рахунок.

Позивач зазначає, що 18 жовтня 2012 року вона поповнила рахунок на 5000 грн., 10 січня 2013 року на 8000 грн. та 21 жовтня 2013 року на 10000 грн.

25 червня 2014 року позивач звернулася до відповідача із заявою про розірвання договору та виплату суми депозиту з нарахованими відсотками, проте їй стало відомо, що останній платіж у сумі 10000 грн. не був зарахований на депозитний рахунок і відповідно на цю суму не були нараховані відсотки.

У зв»язку із чим позивач просить стягнути з відповідача 1575,79 грн. відсотків, які повинні були бути нарахованими на суму 10000 грн. за період з 22 жовтня 2013 року по 25 червня 2014 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви та зазначає, що судом першої інстанції не враховано норми матеріального права, згідно із якими вкладник має право на отримання процентів, що нарахована на суму вкладу.

В судовому засіданні представники відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Позивач в судове засідання не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що 03 березня 2012 між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Правекс-Банк» укладено договір банківського вкладу, відповідно до умов якого позивач передала банку грошові кошти в розмірі 6409 грн., зі строком повернення вказаних коштів з нарахованими процентами у розмірі 13,5% річних 01 травня 2012 року.

03 березня 2012 між цими ж сторонами укладено договір банківського рахунку №7972, відповідно до умов якого позивачу відкрито поточний рахунок.

18 жовтня 2013 року, 10 січня 2013 року та 21 жовтня 2013 року позивачем поповнено рахунок, що відкритий згідно із договором банківського рахунку на суми 5000 грн., 8000 грн. та 10000 грн. відповідно, про що їй видано квитанції.

25 червня 2014 позивач звернулась до відповідача із заявою про розірвання договору банківського вкладу та повернення суми депозиту з нарахованими відсотками. На виконання умов договору банківського вкладу відповідач повернув суму вкладу із урахуванням процентів в сумі 34527,21 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти у розмірі 10000 грн. згідно із квитанцією від 21 жовтня 2013 року були передані для зарахування на поточний рахунок відповідно до договору банківського рахунку.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та відповідають вимогам чинного законодавства.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до п.2.1.1 Договору банківського рахунку відповідач взяв на себе зобов»язання приймати готівкові кошти. На підставі вказаних умов Договору банківського рахунку позивач вніс на поточний рахунок 21 жовтня 2013 року грошові кошти в розмірі 10000 грн.

Статтею 1066 ЦК України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч.3 ст.1068 ЦК України банк зобов»язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

За змістом ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

За умовами укладеного між сторонами Договору банківського рахунку, викладеними в п.2.1.7, банк зобов»язався по платіжному дорученню клієнта, підписаному ним, перераховувати кошти за вказаними ним реквізитами з обов»язковим зазначенням підстави для перерахування коштів.

Судом першої інстанції вірно установлено, що для перерахування суми 10000 грн. з поточного рахунку на депозитний позивачем не подавалось відповідачу (Банку) відповідного розпорядження.

Відповідно до ст.1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п.1.3 відсотки за залишками коштів на рахунку, відкритому відповідно до Договору банківського рахунку, не нараховуються.

Нарахування процентів на вклад передбачено умовами п.3.1 Договору №7972 банківського вкладу від 03 березня 2012 року, укладеного між цими ж сторонами.

Оскільки сума 10000 грн. зарахована на поточний рахунок відповідно до Договору банківського рахунку та на депозитний рахунок не зараховувалась за відсутності відповідного розпорядження клієнта, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції правильно установив фактичні обставини справи, дав правильну оцінку усім зібраним у справі доказам та вірно застосував норми матеріального права.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

С.М.Рубан