Справа № 500/2249/15-ц
Провадження № 2-з/500/118/15
УХВАЛА

18 грудня 2015 року

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Жигулін С.М., розглянувши матеріали справи № 500/2249/15-ц за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась із заявою про забезпечення позову та просить накласти арешт на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою №6 по вул. Х.Ботєва м. Ізмаїла Одеської області, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

За результатами дослідження визнається доведеним наступне.

Позовні вимог стосуються стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 64337,57 грн. та судового збору 644 грн.

У відповідності до вимог ст. 153 ч.1 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Роз'ясненнями п. 4 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого субєкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Роз'ясненнями п.16 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен враховувати, що ця обставина може спричинити шкоду відповідачеві та іншим особам. У звязку з цим суд чи суддя повинні розяснити позивачеві, який просить забезпечити позов, наслідки можливого завдання відповідачеві збитків і за наявності для цього відповідних підстав вимагати застави.

З урахуванням наданих доказів наявні підстави для забезпечення позову у відповідності до вимог ст. 151, 152 ч.1 п.1 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 153 ч.9,10 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись ст. 210 ЦПК України

У Х В А Л И В:

У забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 лариси Олексіївни про стягнення грошових коштів накласти арешт на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою №6 по вул. Х.Ботєва м. Ізмаїла Одеської області, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_3