Справа № 301/1958/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2015 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю прокурора Полянського В.І., відповідачки ОСОБА_1, представників відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовом прокурора Іршавського району в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Вільхівської сільської ради Іршавського району та Управління Держземагентства в Іршавському районі Закарпатської області про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан шляхом знесення будівлі,

в с т а н о в и в :

Прокурор Іршавського району звернувся в Іршавський районний суд з позовом в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан шляхом знесення будівлі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачка ОСОБА_1 самовільно зайняла частину земельної ділянки для сільськогосподарських потреб площею 0,01 га, що розташована в АДРЕСА_1, та на підставі державного акту на право приватної вдасності на землю серії IV-ЗК №041049 належить ОСОБА_5.

На вказаній земельній ділянці сільськогосподарського призначення ОСОБА_1 самовільно розпочала будівництво житлового будинку, зняла верхній родючий шар грунту із площі 0,0012 га без спеціального дозволу.

21.03.2011 року державним інспектором управління Держкомзему в Іршавському районі було винесено припис ОСОБА_1 з вимогою звільнити самовільно зайняту земельну ділянку у строк до 24.11.2011 року та притягнуто її до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.53-1 КУпАП. За вчинене правопорушення нараховано шкоду у сумі 200 грн. 93 коп.

Під час проведення повторної перевірки 28.03.2011 року уповноваженими особами Управління Держкомзему в Іршавському районі встановлено, що ОСОБА_1 не виконала вимоги припису від 21.03.2011 року і надалі продовжувала будівництво житлового будинку на вказаній земельній ділянці, що стало підставою для видачі повторного припису з вимогою звільнити самовільно зайняту земельну ділянку до 31.03.2011 року і привести її у належний стан, а також притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.188-5 КУпАП.

Подальшою перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 не виконала вимоги повторного припису від 28.03.2011 року і самовільно зайняту земельну ділянку у визначений строк так і не звільнила.

ОСОБА_5 була людиною малозабезпеченою і через похилий вік не могла належним чином захистити свої порушені права, тому з метою належного захисту її інтересів в суд звернувся прокурор Іршавського району.

Просив суд постановити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_1 повернути самовільно зайняту земельну ділянку законному власнику і привести її у придатний для використання стан шляхом знесення будівлі.

Ухвалою Іршавського районного суду від 26.04.2011 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучено відділ Держкомзему в м. Іршава та Іршавському районі Закарпатської області та Вільхівську сільську раду Іршавського району.

Ухвалою Іршавського райсуду від 22.05.2012 року до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_5 - ОСОБА_4.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21.01.2014 року залучено до участі у справі Управління Держземагентства в Іршавському районі Закарпатської області як правонаступника міськрайонного управління Держкомзему у м. Іршава та Іршавському районі Закарпатської області.

Прокурор Полянський В.І. в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що у 2011 році відповідачка самовільно зайняла земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,01 га, яка розташована в АДРЕСА_1, і належала на праві власності ОСОБА_5 На вказаній земельній ділянці відповідачка розпочала будівництво будинку без відповідних дозволів та зняла верхній родючий шар грунту з площі 0,0012 га. Незважаючи на численні приписи усунути порушення вимог земельного законодавства, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення ділянки у попередній стан, відповідачка такі не виконує. Прокурор звернувся в суд з даним позовом за захистом інтересів попереднього власника земельної ділянки ОСОБА_5, яка була малозабезпеченою особою похилого віку та не могла самостійно захистити свої права та інтереси. Правонаступник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 так само є особою похилого віку, яка через незадовільні стан здоров'я та матеріальний стан, не може самостійно захистити свої інтереси в суді. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

Особа, в інтересах якої заявлено позов, ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала заяву, згідно якої позов прокурора підтримує у повномі обсязі і просить розглянути справу по суті в її відсутність (том 3 а.с. 78).

Відповідачка ОСОБА_1 позов не визнала та пояснила, що рішенням Вільхівської сільради №42 від 26.10.2001 року їй надано дозвіл на розміщення торгової точки на території Вільхівської сільради біля встановленого знаку розмежування Іршавського та Виноградівського районів. Оскільки на той час у неї не було коштів для будівництва, графічні матеріали попереднього погодження місце розташування магазину вона виготовила тільки у 2005 році. Після цього вона знову звернулася у Вільхівську сільраду із заявою про виділення земельної ділянки для будівництва, однак, рішенням від 18.11.2005 року у виділенні земельної ділянки їй було відмовлено. Після її чергового звернення в сільраду за виділенням землі, сільський голова Вільхівської сільради 28 лютого 2011 року видав довідку про те, що не заперечує проти будівництва нею магазину біля знаку розмежування районів. Після цього голова сільради та голова колгоспу показали на місцевості земельну ділянку, де вона може розпочати будівництво. Після початку будівництва у березні 2011 року відповідачці повідомили, що вона здійснює будівництво на земельній ділянці, що належить ОСОБА_5, тому будівництво необхідно припинити, а земельну ділянку звільнити. Вважала, що земельна ділянка, на якій вона розпочала будівництво, та земельна ділянка, що належить ОСОБА_5 (ОСОБА_4), це дві різні земельні ділянки, оскільки у контурі 973 пайовикам не виділялися земельні ділянки. Оскільки відповідачка вже вклала у будівництво кошти, які не хотіла втрачати, вона звернулася до ОСОБА_5 з проханням дозволити будівництво та продати їй земельну ділянку, на що ОСОБА_5 погодилася та взяла гроші за дозвіл. Вважала, що будівництво вона проводить відповідно до вимог закону, оскільки має відповідні дозволи сільради та графічні матеріали попереднього погодження. Просила відмовити в позові.

Представник Вільхівської сільради ОСОБА_2 позов визнав у повному обсязі, просив його задовольнити та пояснив, що відповідачці ОСОБА_1 на території Вільхівської сільради не виділялася земельна ділянка для будівництва. Вона зверталася з відповідними заявами у сільську раду, однак, такі задоволені не були, оскільки ще не був розроблений квартал забудови. Крім того, виділення земельної ділянки за межами населеного пункту, де розташовано урочище «Біля траси», не є компетенцією сільради. Відповідачка самовільно зайняла земельну ділянку, що належить ОСОБА_4, та без відповідних дозволів розпочала будівництво. Цільове призначення земельної ділянки не змінювалося - зміна цільового призначення земель сільськогосподарського призначення заборонена. Незважаючи на всі приписи про звільнення земельної ділянки, відповідачка продовжувала будівництво.

Представник управління Держземагентства ОСОБА_3 позов визнав та просив його задовольнити, Пояснив, що земельна ділянка площею 0,01 га, що розташована в АДРЕСА_1, на якій ОСОБА_1 розпочала будівництво, знаходиться на розпайованій землі сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту в контурі 973. Відповідачка розпочала будівництво без відповідних дозволів, на земельній ділянці, яка їй в користування не надавалася, цільове призначення землі не змінювалося. Підтвердив, що земельна ділянка, яка згідно державного акту на право власності на землю серії IV-ЗК №041049 від 12.12.2003 року належить ОСОБА_4, є земельною ділянкою, що самовільно зайнята ОСОБА_1

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 14 Конституції України та ст. ст. 1, 2 ЗК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; право власності на землю гарантується; це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

В судовому засіданні встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №041049 від 12.12.2003 року, виданого на підставі рішення 13 сесії 23 скликання Вільхівської сільської ради народних депутатів від 16.02.2001 року №99 та сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0106805, ОСОБА_5 була власником земельної ділянки площею 0,68 га для виробництва товарної сільськогосподарської продукції. Вказаний державний акт зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №661 (том 1 а.с. 7).

Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21.03.2011 року №22 та акту обстеження земельної ділянки №004 від 21.03.2011 року, ОСОБА_1 самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,01 га в АДРЕСА_1, яка надана ОСОБА_5 для ведення сільськогосподарського товарного виробництва та належить останній на підставі державного акту на право власності на землю IV-ЗК №041049 від 12.12.2003 року (том 1 а.с. 8, 9). 14.03.2011 року на даній земельній ділянці ОСОБА_1 розпочала самовільне будівництво житлового будинку, забетонувала фундамент житлового будинку розміром 10х10 м, при цьому зняла верхній родючий шар грунту з площі 0,0012 га без спеціального дозволу.

Факт самовільного зайняття ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки стверджується також протоколом про адміністративне правопорушення №005 від 21.03.2011 року, приписом №015 від 21.03.2011 року про зобов'язання відповідачки усунути порушення земельного законодавства шляхом звільнення земельної ділянки до 24.03.2011 року та постановою про накладення адміністративного стягнення від 28.03.2011 року за №005, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.53-1 КУпАП, за самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво та піддано її адміністративному стягненню у виді штрафу у сумі 340 грн. (том 1 а.с. 10, 11, 15).

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства №30 від 28.03.2011 року, протоколом про адміністративне правопорушення №009 від 28.03.2011 року встановлено, що ОСОБА_1 не виконала вимоги припису №015 від 21.03.2011 року, продовжує порушувати вимоги земельного законодавства та зведення будинку, у зв'язку з чим 28.03.2011 року винесено повторний припис про усунення порушень та звільнення земельної ділянки до 31.03.2011 року (том 1 а.с. 16-18). Постановою про накладення адміністративного стягнення №009 від 31.03.2011 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-5 КУпАП, відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 170 грн. (том 1 а.с. 19).

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства №33 від 31.03.2011 року виявлено невиконання відповідачкою вимог повторного припису від 28.03.2011 року (том 1 а.с. 20).

Постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення вимог земельного законодавства відповідачкою ОСОБА_1 не оскаржувалися.

Постановою Іршавського райсуду від 22.08.2011 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 на підставі акту амністії звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст.382 ч.1 КК України (том 2 а.с. 44-45). Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 в період з 15.04.2011 року по червень 2011 року умисно не виконувала ухвалу Іршавського райсуду від 15.04.2011 року про заборону здійснювати роботи по будівництву будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці, що розташована в АДРЕСА_1, продовжуючи будівництво, зокрема, нею було зведено зовнішні стіни першого поверху, зроблено внутрішню стіну з шиферу.

Суд не бере до уваги заперечення відповідачки щодо належності земельної ділянки, на якій вона розпочала будівництво, ОСОБА_5 (ОСОБА_4), оскільки таке спростовується державним актом IV-ЗК №041049 від 12.12.2003 року, вищевказаними актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства та обстеження земельної ділянки, планом-схемою земельної ділянки, яка містить інформацію про розташування і конфігурацію захопленої відповідачкою земельної ділянки, що належить ОСОБА_5 (том 2 а.с. 37), довідками Вільхівської сільради №1092 від 04.10.2012 року та №02-10/340 від 02.12.2012 року (том 2 а.с. 23, 68).

Твердження відповідачки ОСОБА_1 про те, що в контурі 973, де вона розпочала будувати магазин, не має розпайованих земель сільськогосподарського призначення, тому вказана земельна ділянка не може належати ОСОБА_5 (ОСОБА_4), спростовуються листом начальника Іршавського райвідділу земельних ресурсів від 07.11.2006 року №1480, з якого вбачається, що земельна ділянка, яка була обрана відповідачкою для будівництва магазину і щодо якої вона розпочала оформлення документів, знаходиться за межами населеного пункту в контурі 973 і належить до земель, які розпайовані між громадянами, в тому числі і ОСОБА_5, тому ОСОБА_1 було запропоновано звернутися до компетентного органу за земельною ділянкою, передбаченою для будівництва згідно з генеральним планом села (том 1 а.с. 83).

Представники Держкомзему та Вільхівської сільради в судовому засіданні також підтвердили, що земельна ділянка, яка згідно державного акту на право власності на землю серії IV-ЗК №041049 від 12.12.2003 року належить ОСОБА_4, є земельною ділянкою, що самовільно зайнята ОСОБА_1

Така обставина частково підтверджується і поясненнями самої відповідачки ОСОБА_1 та поданими нею до суду заявами від ОСОБА_5 ( ОСОБА_4) про те, що позивачка дає згоду на будівництво відповідачкою магазину на земельній ділянці, що належить ОСОБА_5 на підставі державного акту (том 2 а.с. 52) та графічними матеріалами попереднього погодження місцерозташування магазину (том 1 а.с. 80-92). Зокрема, з варіанту розміщення М 1:500 (том 1 а.с. 91 на звороті) вбачається, що за попереднім погодженням імовірне розташування магазину передбачалося в іншому місці, ніж те, де ОСОБА_1 розпочала будівельні роботи (том 2 а.с. 37).

Твердження відповідачки ОСОБА_1 про те, що вона розпочала будівництво на земельній ділянці, відведеній для будівництва та після отримання всіх необхідних дозволів на проведення будівельних робіт спростовуються матеріалами справи.

Так, в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 пояснила, що підставами для здійснення нею будівництва магазину стали рішення виконкому Вільхівської сільської ради Іршавського району №42 від 26.10.2001 року «Про розміщення торгової точки», рішення 16-ї сесії 4-го скликання Вільхівської сільської ради Іршавського району від 18.11.2005 року «Про виділення земельної ділянки під будівництво», а також довідка виконкому Вільхівської сільської ради 28.02.2011 року №02-10/87.

Рішенням виконкому Вільхівської сільської ради Іршавського району №42 від 26.10.2001 року «Про розміщення торгової точки» ОСОБА_1 надано дозвіл на попереднє погодження з відповідними інстанціями в установленому порядку розміщення та будівництва торгової точки на території сільської ради біля встановленого знаку розмежування Іршавського та Виноградівського районів (том 3 а.с. 89).

Рішенням 16-ї сесії 4-го скликання Вільхівської сільської ради Іршавського району від 18.11.2005 року ОСОБА_1 відмовлено у виділенні земельної ділянки під будівництво житлового будинку в урочищі «Біля траси» згідно ст.121 п. «г» ЗК України, оскільки квартал забудови в урочищі «Біля траси» ще не розроблено (том 3 а.с. 88).

Довідка виконкому Вільхівськоі сільради №02-10/87 від 28.02.2011 року видана про те, що виконком не заперечує проти рішення Вільхівської сільської ради №42 від 26.10.2001 року «Про розміщення торгової точки» (том 3 а.с.90).

Згідно листа управління регіонального розвитку, містобудування та архітектури Закарпатської облдержадміністрації від 20.07.2011 року №Г-32/01-18, рішення виконкому Вільхівської сільської ради від 26.10.2001року №42 втратило чинність 26.10.2003 року; дозвіл на будівництво житлового будинку з магазином відсутній; документ, який посвідчує право власності забудовника на землю, де побудовано будівлю, відсутній; не надано погоджений головним архітектором району проект; не надано дозвіл на виконання будівельних робіт (том 1 а.с. 204).

Згідно ст. ст. 20, 116, 122 ч.5, 123 ЗК України (в редакції, що діяла на день виникнення правовідносин), надання (передача) земельної ділянки громадянам відбувається згідно з їх цільовим призначенням; громадяни набувають право користування земельними ділянками із земель державної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень, визначених ЗК України; обласні державні адміністрації передають земельні ділянкина їх території із земель державної власностіу власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті; надання земельних ділянок державної власності у користування здійснюється за рішенням органів виконавчої влади на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, розроблення якої здійснюється на підставі дозволу органу виконавчої влади, який уповноважений розпоряджатися цією земельною ділянкою.

У судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка, розташована в АДРЕСА_1, рішенням компетентного органу у встановленому законом порядку не передавалася у користування ОСОБА_1, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки відповідачкою не виготовлялася, земельна ділянка для відповідачки не відводилася.

Як підтвердила в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 місце розташування земельної ділянки, на якій вона може розпочати будівництво магазину, їй вказали голова сільради та голова колгоспу на підставі довідки виконкому Вільхівськоі сільради №02-10/87 від 28.02.2011 року (том 3 а.с.90), ніякої технічної документації з землеустрою вона не виготовляла, уповноважені органи на місцевості земельну ділянку їй не виділяли.

Крім того, земельна ділянка, що належить на праві власності ОСОБА_5 (ОСОБА_4) не могла передаватися у власність або користування іншій особі органами державної влади або місцевого самоврядування, оскільки право власності особи на землю є непорушним і кожна особа на власний розсуд розпоряджається належним їй майном - земельною ділянкою - відповідно до закону та цільового призначення землі.

Твердження відповідачки ОСОБА_1 про те, що вона придбала у власника ОСОБА_5 земельну ділянку або отримала від неї дозвіл на будівництво є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Надати суду докази укладення вказаного договору відповідачка не могла. Не могла вона надати суду і доказів укладення з власником землі договору про право забудови земельної ділянки. Крім того, відповідно п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України, до 01.01.2016 року накладено заборону на відчуження земель сільськогосподарського призначення, а всі угоди, укладені під час дії заборони, є недійсними з моменту їх укладення.

Крім того, цільове призначення вказаної земельної ділянки - для сільськогосподарського призначення - у встановленому законом порядку під будівництво відповідно до вимог ст. 20 ЗК України, не змінювалося.

На час видачі ОСОБА_5 державного акту на право приватної власності на земельну ділянку відповідачка ОСОБА_1 не мала ні рішення про надання їй у користування земельної ділянки, ні договору оренди землі, немає таких документів і на даний час.

Отже, відповідачка ОСОБА_1 не могла надати суду докази того, що вона на законних підставах зайняла земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1, що здійснювала будівництво, маючи на це відповідні дозволи компетентних органів. Не могла вона надати докази і того, що їй взагалі виділялася на території Вільхівської сільради яка-небудь земельна ділянка. За відсутності рішення про надання земельної ділянки (її частини) в користування або укладеного договору оренди зайняття і використання ділянки є за своїм змістом самовільним.

Згідно листа Вільхівського сільського голови від 02.12.2012 року №02-10/340, ОСОБА_1 з 2004 року не отримувала ніяких рішень Вільхівської сільської ради про виділення земельної ділянки та дозволів на будівництво, а ділянка, яку вона зайняла і забудувала самовільно, знаходиться у власності для ведення сільськогосподарського товарного виробництва як пай у ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року і була матір'ю ОСОБА_4 (том 2 а.с. 68).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Її донька ОСОБА_4 як спадкоємиця за заповітом у передбачений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після чого приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу ОСОБА_7 заведено спадкову справу №9/2012 (том 1 а.с. 151-153, 182).

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.152 ч.ч.1, 2, 3 п. б ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст.212 ч.1, ч.2 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Враховуючи наведене суд вважає, що позов прокурора в інтересах ОСОБА_4 є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Що стосується підстав звернення прокурора до суду з позовом в інтересах спочатку ОСОБА_5, а потім підтримання позову і в інтересах ОСОБА_4, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 36-1 ЗУ «Про прокуратуру», представництво прокуратурою інтересів громадянина в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист в суді інтересів громадянина у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Наявність таких підстав має бути підтверджена прокурором шляхом надання суду відповідних доказів.

Звертаючись у суд з даним з позовом, прокурор посилався на те, що ОСОБА_5 є особою похилого віку, малозабезпеченою, крім того, через незадовільний стан здоров'я позбавлена можливості самостійно захищати свої права та інтереси в суді. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи (том 1 а.с.151, том 2 а.с.53).

Вказані обставини та підстави для захисту прокурором в суді прав громадянина наявні і відносно правонаступника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 Особа, в інтересах якої заявлено позов, ОСОБА_4 у повному обсязі підтримала позов прокурора і просила його задовольнити (том 2 а.с.67, 89, том 3 а.с. 12-14, 78).

Керуючись ст. ст. 19, 20, 152, 211, 212 Земельного кодексу України, ст. ст. 11, 15, 45, 57-60, 158 ч.2, 208, 209, 212-215, 218, 292, 294 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_4 самовільно зайняту земельну ділянку для виробництва товарної сільськогосподарської продукції площею 0,01 га, що розташована в АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_1 привести земельну ділянку для виробництва товарної сільськогосподарської продукції площею 0,01 га, що розташована в АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_4 у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно збудованої будівлі.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Головуюча : М. О. Пітерських