Справа № 344/9043/14-ц
Провадження № 22-ц/779/570/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючої Горейко М.Д.

Суддів: Бойчука І.В., Проскурніцького П.І.

Секретаря Драганчук У.М.

з участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та витрат по оплаті судового збору за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 січня 2015 року відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та витрат по оплаті судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує, що висновок про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, суд першої інстанції зробив без урахування положень п.п. 9.3. та 9.5. Умов і правил надання банківських послуг, що разом із заявою позичальника складають договір про надання банківських послуг, відповідно до яких картрахунок відкритий на невизначений термін та може бути закритий на підставі заяви держателя, а також п. 9.12., відповідно до якого договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Оскільки жодна із сторін не заявляла про свій намір розірвати договір, то він не припинив свою дію, а тому строк позовної давності не може вважатися пропущеним.

Крім того, апелянт зазначає, що строк дії кредитної картки відповідача було продовжено до грудня 2012 року і якщо враховувати положення ст. 257, ч. 5 ст. 261 ЦК України, то строк позовної давності в даному випадку спливає тільки 01.01.2015 року. Позивач звернувся в суд з даним позовом у 2014 році, тобто в межах строку позовної давності.

На думку апелянта, судом не враховано висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 06.11.2013 року, відповідно до якого позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. За таких обставин не можна погодитися з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заяви відповідача про застосування строку позовної давності за всіма вимогами банку. З урахуванням вищенаведеного висновку Верховного Суду України позивач, як мінімум, має право на стягнення заборгованості за кредитом з березня 2011 року по березень 2014 року, що дорівнює трьохрічному строку позовної давності.

Також апелянт вказує, що в порушення ст.ст. 549-552 ЦК України суд першої інстанції безпідставно відмовив банку у вимогах про стягнення неустойки у вигляді штрафу, оскільки обов'язок їх сплати припиняється також днем повернення позики. Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, підлягали задоволенню вимоги банку про стягнення штрафів, нарахованих в межах одного року, який передував зверненню банку до суду з даним позовом.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

У засіданні апеляційного суду представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги, рішення суду вважав обґрунтованим та законним.

Представник апелянта в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив.

З урахування положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що 08.08.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», в подальшому назву якого змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку з базовою відсотковою ставкою за кредитом 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році.

Факт укладення кредитного договору між сторонами підтверджується заявою позичальника від 08.08.2006 року, відповідно до якої він погодився з тим, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 13).

Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг Банк відкриває клієнту картковий рахунок, його вид і строк дії визначений в заяві і в пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «Відмітки Банку». При порушенні строків платежів позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. і 5% від суми позову. Строк дії картки зазначений на лицьовій стороні Карти.

По закінченню строку дії картки відповідна картка продовжується Банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку її дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій з карткового рахунку і при дотриманні інших умов, передбачених договором (п.п. 3.1; 3.3; 8.6; 9.3; 3.1.3 Умов і правил надання банківських послуг).

Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач належним чином їх не виконував, внаслідок чого згідно розрахунку позивача станом на 28.02.2014 року (а.с. 8-12) за відповідачем наявна заборгованість в загальній сумі 31 494,48 грн., а саме: 5 914,81 грн. - заборгованість за кредитом, 23 603,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 475,93 грн. штраф (процентна складова).

Відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» у стягненні з відповідача заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії кредитної картки відповідача закінчився в грудні 2008 року, за отриманням нової картки позичальник до банку не звертався. Згідно проведеного банком розрахунку відповідачем здійснено останній платіж за договором 13.02.2008 року, однак з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся лише в червні 2014 року, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

В силу ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4. Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року висловлена правова позиція, відповідно до якої за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 08.08.2006 року (а.с. 8-12) останній платіж відповідачем здійснено 13.02.2008 року, а дія картки закінчилась в грудні 2008 року.

Як вбачається з позовної заяви, ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до ОСОБА_3 звернулося в суд в червні 2014 року, у своїй позовній заяві позивач не ставив питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначив.

Як ствердив відповідач в заяві про застосування строку позовної давності, зобов'язання щодо погашення кредитної заборгованості він припинив виконувати з 14.02.2008 року задовго до закінчення строку дії кредитної картки, з письмовими зверненнями щодо продовження її дії він не звертався.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ствердила, що відповідачу виготовлено нову картку з терміном дії до грудня 2012 року, однак їй невідомо чи отримував відповідач таку картку та чи звертався із заявою про отримання картки.

За таких обставин, давши оцінку наведеним доказам та доводам сторін, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що із закінченням строку дії платіжної картки, тобто із грудня 2008 року, почався перебіг строку позовної давності на звернення позивача в суд з позовною вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором від 08.08.2006 року, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення в суд наведеним позовом, а тому в його задоволенні слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

За приписами ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази і їх не надано суду апеляційної інстанції, що давало б підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

Проскурніцький П.І.