АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3432/15 Справа № 205/6611/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Залімська Н. В. Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Лисичної Н.М., Прозорової М.Л.,

при секретарі - Самокиші О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради на рішення Леніського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, 2001 року народження, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради, третя особа: відділ опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, про встановлення юридичного факту, зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року позивачі звернулися до суду з позовом до Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міськради про встановлення юридичного факту, зобов'язання вчинити певні дії, посилалися на те, що ОСОБА_8 належала 1/4 частина домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10 серпня 1964 року. Згідно рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради №281 від 08 травня 1980 року та за № 348 від 14 травня 1980 року земельну ділянку, де розташований вказаний будинок було вилучено під забудову території житлового масиву ім. Петровського. Цим же рішенням вищевказаний будинок підлягав знесенню. Відповідно до рішення № 475 від 22 липня 1981 року виконавчого комітету Дніпропетровської міськради було дозволено Дніпропетровському станко-будівельному заводу знесення житлових будинків, серед яких підлягав знесенню і будинок №2 по проспекту Свободи, а відповідно до рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська за № 574 від 14 жовтня 1983 року всі правоустановчі документи на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 були анульовані та за додатком до цього рішення з даного домоволодіння були відселені з наданням інших житлових приміщень прописані і проживаючі мешканці даного будинку. Однак у додатках до рішення не були вказані прізвища ОСОБА_8 та ОСОБА_4, але ці прізвища є в списку виконкому Дніпропетровської міської ради народних депутатів.

Також позивачі зазначили, що у даному будинку на момент винесення рішень виконкому Ленінської районної та Дніпропетровської міської ради народних депутатів були прописані та постійно проживали, а саме: ОСОБА_8., вона позивачка, а також ОСОБА_4 з 29 травня 1980 року зі своїми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_2, при цьому родини перебували на позачерговому квартирному обліку в виконкомі Ленінської районної ради, але після прийняття рішеннь про знесення їхнього будинку та анулювання провоустановчих документів їм неодноразово обіцяли надати інші житлові приміщення, та з різних обставин рішення виконкому не виконувалось.

У зв'язку з чим просили встановити юридичний факт знаходження ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на квартирному обліку з 14 жовтня 1983 року у виконавчому комітеті Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради та зобов'язати виконавчий комітет Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради поновити їх на квартирному обліку зі збереженням попереднього часу перебування на обліку та в списках осіб, які користуються правом пільгового одержання житлової площі з 14 жовтня 1983 року.

Рішенням Леніського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2014 року позовні вимоги задоволено та ухвалено: встановити юридичний факт знаходження ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на квартирному обліку з 14 жовтня 1983 року у виконавчому комітеті Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради та зобов'язати виконавчий комітет Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради поновити ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на квартирному обліку зі збереженням попереднього часу перебування на обліку та в списках осіб, які користуються правом пільгового одержання житлової площі з 14 жовтня 1983 року.

В апеляційній скарзі Ленінська районна у місті Дніпропетровську рада посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що судом достовірно встановлено факт знаходження позивачів на квартирному обліку з 14 жовтня 1983 року, а, отже, є підстави для поновлення позивачів на квартирному обліку зі збереженням попереднього часу перебування на обліку та в списках осіб, які користуються правом пільгового одержання житлової площі з цієї дати.

Проте з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 належало на праві власності ОСОБА_10 - 1/42 частина на підставі договору купівлі-продажу від 10 серпня 1964 року, ОСОБА_11 -1/22 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05 листопада 1980 року, ОСОБА_12 -15/100 частин на підставі договору купівлі- продажу від 21 червня 1981 року (а.с.13).

Згідно довідки № 66/34 від 29 квітня 1988 року рішенням Дніпропетровської міськради від 01 грудня 1980 року № 826 §.2 Дніпропетровьскому станко-будівельному заводу виділена ділянка під розширення в районі Нових Кайдак, а рішенням цієї ж ради № 475 від 22 липня 1981 року дозволено знесення житлових будинків. В це рішення входять також будинки по АДРЕСА_1. За адресою АДРЕСА_1 в списках затверджених міськрадою включено чотири сім'ї, а саме: ОСОБА_13- склад сім'ї три чоловіка, ОСОБА_8 - склад сім'ї два чоловіка, ОСОБА_4 - склад сім'ї чотири чоловіка та ОСОБА_12 - склад сім'ї три чоловіка. (а.с.16-18).

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради №574 від 14 жовтня 1983 року право власності на вищевказане домоволодіння в т.ч. і за ОСОБА_8. було анульовано (.а.с 27-29, 90).

Згідно відповіді Управління комунальної власності Дніпропетровської міськради № д-3 від 27 серпня 2008 року відселення мешканців житлових будинків із санітарної зони, де знаходиться будинок АДРЕСА_1 проводилося керівництвом Дніпропетровського станко-будівельного виробничого об'єднання, яке на теперішній час не існує.(а.с.14).

Відповідно до ст. 15 ЖК України компетенцією виконавчих комітетів районних у місті Рад є: п. 6 прийняття рішення про надання житлових приміщень в будинках житлового фонду місцевої Ради, (стаття 51), затвердження спільних рішень адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання житлових приміщень в будинках відомчого житлового фонду (стаття 52), п. 10 видача ордера на житлові приміщення (ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 141).

Згідно ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання житлового приміщення в будинку державного або суспільного житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, посилкової, сільської Ради народних депутатів видає громадянину ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України та ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду із вказаними позовними вимогами позивачі зазначили, що оскільки правовстановлюючі документи на житловий будинок були анульовані, а їх незаконно зняли з обліку на отримання житла, у зв'язку з чим просили встановити факт знаходження їх на квартирному обліку та поновити їх на квартирному обліку, проте як вбачається з матеріалів справи та зазначалося вище рішенням Дніпропетровської міськради від 01 грудня 1980 року за № 826 §.2 Дніпропетровському станко-будівельному заводу виділена ділянка під розширення в районі Нових Кайдак, а рішенням № 475 від 22 липня 1981 року дозволено знесення житлових будинків зокрема і будинок по АДРЕСА_1 м. Дніпропетровська, а рішенням Ленінського райвиконкому № 574 від 14 жовтня 1983 року право власності на цей будинок було анульовано.

А відповідно до ст. 111 ЖК України якщо будинок, в якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню у зв'язку з вилученням земельної ділянки для державних або громадських потреб, громадянам, виселюваним з цього будинку, інше благоустроєне жиле приміщення надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів, а у випадках, коли земельна ділянка відводиться державній, кооперативній або іншій громадській організації, - цією організацією.

Якщо будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, у зв'язку з непридатністю для проживання підлягає знесенню або будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий, інше благоустроєне жиле приміщення надається виселюваним державною, кооперативною або іншою громадською організацією, якій належить будинок, що підлягає знесенню, або якій призначається підлягаючий переобладнанню будинок (жиле приміщення), а в разі відсутності цієї організації чи неможливості надання нею жилого приміщення - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Також правила про забезпечення осіб, що проживали в приватному житловому будинку, який підлягає знесенню, іншим помешканням діють і щодо приватного житлового фонду. Принцип непорушності і недоторканності права приватної власності закріплено в ст. 41 Конституції України. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

За таких обставин позивачі мають право на отримання житла або виплату грошової компенсації при вказаних обставинах, але вони з такими позовними вимогами до суду не зверталися.

Крім того, як вбачається з листа Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради за вих. №1/14-105 від 27 квітня 2015 року позивачі на обліку осіб, що потребують покращення житлових умов не перебували (а.с. 169), проте інших доказів перебування позивачів на такому обліку суду надано не було.

А відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може грунтуватися на припущеннях, проте суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, у зв'язку з чим ухвалив рішення з неповним з'ясуванням обставин справи, чим порушив норми процесуального права.

Крім того, частиною 4 статті 10 ЦПК України передбачено, що суд має сприяти: всебічному і повному з'ясуванню обставин спору; роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про вчинення або не вчинення процесуальних дій, здійсненню їх прав у випадках, що встановлені цим Кодексом, а відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Проте в порушення вказаних вимог закону суд не роз'яснив позивачам їх право на уточнення позовних вимог, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для задоволення вказаних позовних вимог.

Ураховуючи, що судом при вирішенні спору неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради задовольнити..

Рішення Леніського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, 2001 року народження, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради, третя особа: відділ опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, про встановлення юридичного факту, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді

м. Дніпропетровськ