Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2015 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі :

головуючого судді - Корнєєвої В.В.

при секретарі - Михайловській Т.П.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бабійчук Т.В.

преставника третьої особи Гаврихіва В.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Добропілля Донецької області, третя особа : Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Білозерське» про стягнення одноразової допомоги,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Добропілля, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Білозерське» про стягнення одноразової допомоги.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказувала, що її чоловік ОСОБА_4, перебував у трудових відносинах з ТОВ « ДТЕК « Добропіллявугілля» ВСП "Шахтоуправління « Білозерське» в якості прохідника підземного з повним робочим днем в шахті, і під час виконання трудових обов»язків ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер. За цим фактом було проведено спеціальне розслідування нещасного випадку, за результатами якого складено акти за формою Н-5 від 16.07.2014 року та Н-1 від 16.07.2014р. № 3. Після отримання актів позивач звернулася до відповідача для отримання страхових виплат.

Відповідачем було нарахована та виплачена одноразова допомога на сім»ю та допомога на дітей.Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України « Про загальнообов»язкове деражвне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року № 1105 вредакції до 28.12.2014р. та частини 3 статті 41 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування» право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина(чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім"ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Позивач зазначає, що перебуває в трудових відносинах з ТОВ «ДТЕК» Добропіллявугілля» ВСП» Шахтоуправління «Білозерське», але на час смерті чоловіка знаходилася у відпустці до досягнення дитиною 4-х років, на час звернення до суду знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 5-ти років. Позивач вважає, що оскільки вона знаходилася у відпустці без збереження заробітної плати, трудових обов»язків не виконувала, заробітної плати не отримувала і за нею зберігалося лише місце роботи, вона вважається такою,що не працює та здійснює догляд за дитиною і тому відповідно до зазначених вище норм Закону має право на отримання страхових виплат в зв»язку зі смертю чоловіка.

В березні 2015 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про виплату їй одноразової допомоги, як дружині потерпілого, яка не працює та здійснює догляд за дитиною до досягнення нею 5-ти річного віку. Листом відповідача № 01/12-03/193 від 24.03.2015р. їй було відмовлено в призначені страхових виплат. Вважає відмову такою,що протирічить діючому законодавству та просить суд зобов»язати відповідача призначити та виплати їй одноразову допомогу, як дружині загиблого ОСОБА_4, яка не працює і доглядає дитину до досягнення восьмирічного віку.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні, оскільки позивач не має права на отримання страхових виплат в разі смерті потерпілого на підставі ч.3 ст.33 Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року , в зв»язку із тим, що на момент смерті чоловіка знаходилася у трудових відносинах з ТОВ «ДТЕК» Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Білозерське» і у відповідача не має підстав для проведення зазначених виплат.

Представник третьої особи ТОВ «ДТЕК» Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Білозерське» Гаврихів В.В. вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки позивач знаходилась на момент смерті чоловіка у відпустці по догляду за дитиною до 4-х років, заробітну плату не отримувала , за нею лише зберігалося місце роботи, і на цій підставі вона має право на призначення страхових виплат на підставі ч.3 ст.33 Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року .

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані і не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.3 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.Відповідно до ч.4 ст.2 ЦПК України закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

На час смерті чоловіка позивача ОСОБА_4 під час виконання трудових обов»язків ІНФОРМАЦІЯ_1 питання відшкодування шкоди регулювалося Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції від 17.10.2013р.

На час розгляду справи в суді Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» до Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» були внесені зміни, які набули чинності з 01.01.2015р., і його було викладено в новій редакції із зміною назви, в зв»язку із чим на час розгляду судом справи він має назву - Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, яки мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Статтею 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»передбачено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Відповідно до ч.З статті 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Нормами ч.3 ст.41 Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування» також передбачено, що право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 на момент смерті знаходилася в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу , зареєстрований Білозерською міською радою м.Добропілля, актовий запис № 124 від 14.08.1993р. Від зазначеного шлюбу народилося троє дітей : ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3., ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4., які проживають разом із позивачем , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Білозерської міської ради м.Добропілля № 46 від 23.02.2015р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 із ОСОБА_4 під час виконання трудових обов»язків стався нещасний випадок, який було розслідувано комісією, утвореною наказом Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області. За результатами проведеного розслідування 16.07.2014р. було складено акт проведення спеціального розслідування нещасногог випадку за формою Н-5 та акт № 3 про нещасний випадок за формою Н-1 від 16.07.2015р.

Як зазначила в судовому засіданні позивач, після отримання актів за формою Н-5 та Н-1 вона звернулася до відповідача із заявою про призначення страхових виплат відповідно до ст.33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Постановою відповідача від 03.11.2014р. позивача та дітей потерпілого було взято на облік як осіб, які мають право на страхові виплати у разі смерті потерпілого та реєстрацію страхових випадків.

Постановою відповідача від 03.11.2014р. позивачу ОСОБА_1 як дружині потерпілого було призначено одноразову допомогу на сім»ю потерпілого в розмірі 459 157 грн. 20 коп., а також було призначено одноразову допомогу особам, які мають на це право в разі смерті потерпілого, а саме :

ОСОБА_6(син потерпілого) 91 831 грн.44 коп.,

ОСОБА_7 (син потерпілого) 91 831 грн.44 коп.,

ОСОБА_8 (син потерпілого) 91 831 грн.44 коп.

Як зазначила в судовому засіданні представник відповідача, окрім даних виплат, на дітей потерпілого відповідачем призначено щомісячні страхові виплати.

В судовому засіданні позивач зазначила, що спору щодо розміру страхових сум, які призначені відповідачем в зв»язку зі смертю потерпілого (одноразова допомога) на сім»ю та на кожного із дітей потерпілого(одноразова допомога та щомісячні страхові виплати) між нею та відповідачем не має.Це також в судовому засіданні підтвердила предтавник відповідача ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначила, що спірним є питання щодо відмови відповідача в призначені їй як дружині потерпілого одноразової допомоги відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» , відповідно до якого право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

В судовому засіданні встановлено, що починаючи з 15.12.1999 року до часу розгляду справи в суді позивач ОСОБА_1 знаходиться в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Білозерське», що підтверджується копією трудової книжки позивача, яка долучена до матеріалів справи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на момент смерті чоловіка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходилася у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною віком до 4-х років , що підтверджується копією наказу № 1564к від 12.08.2013р.Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Білозерське».

На час розгляду справи судом позивач ОСОБА_1 знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною віком до 5-ти років , що підтверджується копією наказу № 1103к від 18.08.2014р.Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Білозерське».

Згідно ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст.179 КЗпП України за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.Підприємства, установи та організації за рахунок власних коштів можуть надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості.Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років не надається, якщо дитина перебуває на державному утриманні.У разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, жінці в обов'язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.Відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною.

За бажанням жінки або осіб, зазначених у частині сьомій цієї статті, у період перебування їх у відпустці для догляду за дитиною вони можуть працювати на умовах неповного робочого часу або вдома.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Іноземці та особи без громадянства, які працюють в Україні, мають право на відпустки нарівні з громадянами України.

Відповідно до ст.18 Закону України « Про відпустки» після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Підприємство за рахунок власних коштів може надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості. Ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, та одним із прийомних батьків. За бажанням жінки або осіб, зазначених у частині третій цієї статті, у період перебування їх у відпустці для догляду за дитиною вони можуть працювати на умовах неповного робочого часу або вдома.

Відповідно до ч2 ст.181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до ч.3 ст.2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.Тобто, знаходячись у відпустці, працівник вважається таким, що працює на підприємстві, незалежно від того, який вид відпустки йому було надано і за ним збергігається місце роботи та заробітна плата, в передбачених законом випадках.

Із аналізу зазначених норм права вбачається висновок про те, що лише працюючій особі може бути надано відпустку із вагітністю та пологами, частково оплачувальну відпустку по догляду за дитиною до трьох років та відпустку для догляду за дитиною без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Відповідно до 6.1.10. Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 24 від 27.04.2007р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 червня 2007 р.за N 715/13982 (далі- Порядок) право на одержання страхових виплат мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Відповідно до п 6.2.1. зазначеного Порядку одноразова допомога сім'ї та особам, які мають на це право, виплачується у місячний строк з дня смерті потерпілого в день, установлений постановою робочого органу виконавчої дирекції Фонду (у тому числі при призначенні страхових виплат за рішенням суду) за наявності всіх необхідних документів, але не пізніше 30 календарних днів після прийняття робочим органом виконавчої дирекції Фонду постанови про призначення страхових виплат. Згідно п.6.2.2. даного Порядку шомісячна страхова виплата виплачується щомісяця з наступного місяця після місяця, у якому вона призначена, у дні, установлені постановами робочих органів виконавчої дирекції Фонду (у тому числі при призначенні щомісячної страхової виплати за рішенням суду), але не пізніше 30 календарних днів після прийняття робочим органом виконавчої дирекції Фонду постанови про призначення страхових виплат.

Згідно п 6.2.6. зазначеного Порядку у разі, коли страхові виплати особі, яка мала на них право у зв'язку з утратою годувальника, було припинено у зв'язку з військовою службою, академічною відпусткою, відновленням дружиною померлого, яка доглядає дитину до 8 років, трудових відносин з підприємством або з інших причин, щомісячні страхові виплати поновлюються з дати продовження навчання (для дружини, яка доглядає дитину до 8 років, - з дати припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією).

Як вбачається із матеріалів справи позивачка ОСОБА_1 працює на підприємстві ТОВ «ДТЕК» Добропіллявугілля» ВСП» Шахтоуправління «Білозерське» з 15.12.1999 року. На час звернення до відповідача з заявою про призначення їй страхових виплат відповідно до ч.3 ст.33 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» трудові відносини з підприємством позивачкою ОСОБА_1 не припинені, що в свою чергу унеможливило призначення їй спірної страхової виплати.

Згідно ст. 33 ч. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Тобто, право на отримання вказаних платежів має особа, яка не працює та доглядає дитину. Позивачка перебуває у трудових відносиннах, тому на отримання вказаних страхових виплат вона права не має.

Відповідно до ч. 3 ст. 10. ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, на підставі ст. ч.3 ст.33 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. № 1105, , ч.3 ст.41 Закона України " Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування, ст. 21, 179,181 КЗпП України, суд,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Добропілля Донецької області, третя особа : Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Білозерське» про стягнення одноразової допомоги - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в Апеляційний суд Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 28 травня 2015 р. виготовлено власноручно в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий суддя В.В.Корнєєва