Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/6865/14-ц
провадження № 22-ц /778/6227/15 головуючий у 1 інстанції: Кофанов А.В.
суддя-доповідач: Осоцький І.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Осоцького І.І.,

суддів: Кухаря С.В.,

Панкеєва О.В.,

при секретарі: Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2015 року у справі за позовомОСОБА_3 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, зобов'язання до вчинення певних дій, стягнення грошової суми та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», зазначивши, що 21.11.2007 року він уклав з відповідачем кредитний договір ZPVLGА0000019, з а яким отримав кредит у розмірі 25 606 доларів США на ремонт житлового будинку. З метою забезпечення зобов'язань за договором того ж числа сторони уклали договір іпотеки, за яким позивач передав в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1 При виконанні цього договору з'ясувалося, що він встановлює надмірні обов'язки для позивача. Позивач вважає, що при його укладенні було порушено ряд положень ЦК України, Закону України "Про захист прав споживачів" та інших актів законодавства, а саме:

в порушення вимог п.2 ч.1 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", перед укладенням договору позивач у письмовій формі не був повідомлений про умови здійснення кредитування, зокрема, у кредитному договорі немає детального розпису загальної вартості кредиту, не видавався позивачу й окремий документ з цього приводу;.

в порушення ч.4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та ст. 1056-1 ЦК України, договір містить умови, згідно яких банк може на власний розсуд змінювати процентну ставку за договором;

в порушення ст.ст.1, 11 Закону України "Про захист прав споживачів", у договорі встановлений обов'язок позичальника сплатити винагороду за надання фінансового інструменту (комісію), що не може вважатися послугою в розумінні зазначеного Закону; крім того, встановлений договором порядок списання сум комісії в іноземній валюті з кредитного рахунку суперечить "Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах", якою можливість таких операцій не передбачена;

в порушення вимог "Положення про застосування іноземної валюти в страховій діяльності", умовами договору передбачений розрахунок зі страховиком в іноземній валюті, що заборонено;

при встановленні відповідальності позичальника за порушення умов договору банк передбачив можливість одночасного застосування штрафу й пені, що суперечить положенням ст.61 Конституції України та ст.549 ЦК України; крім того, за умовами договору пеня має сплачуватися в іноземній валюті, що суперечить Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю";

в порушення "Інструкції про касові операції в Україні", видача кредиту здійснювалася за "заявою на отримання готівки", яка не є розрахунковим документом.

Позивач вважає, що зазначені порушення закону, що містяться в умовах договору, тягнуть його недійсність, і, як наслідок, він має право вимагати скасування запису про заставу його будинку, а також відшкодувати завдані матеріальну і моральну шкоду.

Позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір ZPVLGА0000019 від 21.11.2007 року; визнати недійсним договір іпотеки житлового будинку від 21.11.2007 року, укладений з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором; зобов'язати відповідача виключити з реєстру обтяжень нерухомого майна запис про заставу житлового будинку згідно іпотечного договору; стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 67658 гривень, сплачену на виконання договору; стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 10000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, зобов'язання до вчинення певних дій, стягнення грошової суми та відшкодування моральної шкоди,суд обгрунтовно виходив із їх недоведеності та необгрунтованості.

З матеріалів справи вбачається, що 21.11.2007 року він уклав з відповідачем кредитний договір ZPVLGА0000019, за яким отримав кредит у розмірі 25 606 доларів США на ремонт житлового будинку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі- 11.04% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 20.11.2014 року, додатковою угодою від 09.07.2010 року розмір відсоткової ставки змінено до 12,54%./ а.с. 11-12 /.

З метою забезпечення зобов'язань за договором того ж числа сторони уклали договір іпотеки, за яким позивач передав в іпотеку житловий будинок № 23 по вул. Маяковського в м. Вільнянськ Запорізької області, який належав ОСОБА_3 на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 14.02.2006 року за реєстровим номером № 149 / а.с. 12-13 /.

Судом правильно встановлено про недоведеність порушення Банком вимог п.2 ч.1 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" про те, що перед укладенням договору позивач у письмовій формі не був повідомлений про умови здійснення кредитування, зокрема, у кредитному договорі немає детального розпису загальної вартості кредиту, не видавався позивачу й окремий документ з цього приводу, бо в матеріалах справи мається анкета позичальника від 21.11.2007 року/ а.с.112-113/ про надання останньому такої інформації

Судом правильно встановлено про необгрунтованість доводів щодо порушення Банком ч.4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та ст. 1056-1 ЦК України про те, що договір містить умови, згідно яких банк може на власний розсуд змінювати процентну ставку за договором, бо нормами ч.4 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" в редакції на момент укладення кредитного договору передбачалося, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися про зміну відсоткової ставки залежно від зміни облікової ставки за договором. При цьому неповідомлення про зміну відсоткової ставки за договором не є підставою недійсності такого договору, бо відноситься до виконання умов договору.

Також не є порушенням ст., ст. 1, 11 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлення у договорі обов'язку позичальника сплатити винагороду за надання фінансового інструменту, бо такі дії Банку є не забороненимим послугами Банку.

Не вбачається порушення вимог "Положення про застосування іноземної валюти в страховій діяльності", бо за умовами п.7.1 кредитного договору зазначено не про внесення страхових платежів страховику в іноземній валюті, а про видачу Банком позичальнику грошових коштів в іноземній валюті для наступної сплати платежів страховику.

При встановленні відповідальності позичальника за порушення умов договору банк передбачив можливість одночасного застосування штрафу й пені, що не суперечить положенням ст.61 Конституції України та ст.549 ЦК України, бо зазначена у п.п.4.1.2, 2.2.2, 2.2.3, 5.4 цивільно-правова відповідальність встановлена була за порушення різних умов договору. При цьому такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховоного Суду України у справі № 6-116цс13, прийнятою у справі з подібними правовідносинами, яка згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковою для виконання для всіх суддів України.

Крім того не відповідає дійсності доводи позивача про те, що за умовами договору пеня всупереч Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" має сплачуватися в іноземній валюті, бо згідно п.4.1 кредитного договору передбачено, що сплата пені здійснюється у гривні, а у разі, якщо кредит надається в іноземній валюті - сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Встановлений договором порядок списання сум комісії та фінансового інструменту в іноземній валюті з кредитного рахунку суперечить "Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах", якою можливість таких операцій не передбачена, свідчить про нікчемність таких умов кредитного договору, які відповідно до вимог ч.2 ст.215 України не потребують визнанню недійсними.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування ухваленого у цій справі судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, та похідних від цих позовних вимог - позовних вимог про зобов'язання до вчинення певних дій, стягнення грошової суми та відшкодування моральної шкоди, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги повторюють позовні вимоги позивача, яким дана належна оцінка судом першої інстанції, а тому вони не потребують додаткової оцінки при апеляційному перегляді справи.

Доводи про неврахування судом відсутності згоди дружини апелянта на передачу в іпотеку будинку враховані бути не можуть, бо їх не було заявлено в позовних вимогах ОСОБА_3 при розгляді цієї справи.

Неявка позивача в судове засідання при апеляційному перегляді справі, належним чином попередженого про це, на висновки суду не впливає.

Керуючись ст., ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: