АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/ 2295/15 Доповідач - Кукліна Н.О.
Справа № 643/7967/13-ц
Категорія : відшкодування шкоди Головуючий 1 інст. - Зінченко Ю.Є.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Кукліної Н.О.

С у д д і в Черкасова В.В.

Пономаренко Ю.А.

За участі секретаря Лашакової Д.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства Внутрішніх Справ України у Вінницькій області, Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином

по апеляційній скарзі Державної казначейської служби України

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2015 року

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства Внутрішніх Справ України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином , вчиненим працівником міліції з перевищенням службових обов'язків. У листопаді 2013 року позов уточнив та просив стягнути з відповідача Держави України в особі Державної казначейської служби України на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 160000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.04.2009 року, позивач на власному автомобілі рухався по пр. Коцюбинського в м. Вінниці від Будинку офіцерів в бік залізничного вокзалу, разом з ним в автомобілі була його дружина ОСОБА_6 та двоє малолітніх дітей. В районі центрального ринку його було зупинено нарядом ДАІ, які не представилися, вилучили в нього документи та наполягали на тому, щоб він сів в їх автомобіль. Після того як позивач відмовився сідати в їх автомобіль та попросив їх представитися і пояснити причину зупинки, зазначені особи застосували до нього фізичну силу, одягнули наручники та втягнули до їх автомобілю, при цьому завдали позивачу тілесних ушкоджень. Зазначеними співробітниками ДАІ позивача було доставлено до Замостянського РВ УМВС України в Вінницькій області, де без пояснення причин його було утримано до 11:00 години, звідки його було госпіталізовано через отримані ушкодження до Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги (м. Вінниця). Під час затримання та в наступному до нього з боку працівників ДАІ безпідставно застосовувалося насильство. Позивач з 21.04.2009 року знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікування через травми, отримані внаслідок дій означених працівників ДАІ. Згідно висновку судово-медичної експертизи №2877 в результаті застосованого насильства у позивача було виявлено закриту хребетно-спинномозгову травму - ротаційний підвивих СІ хребця, забій шийного відділу спинного мозку, епідуральна гематома на рівні с5-с7 хребців, травматична грижа диску с5-с6, що належить до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Вироком Замостянського районного суду міста Вінниці ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України. У результаті злочину позивач зазнав значної моральної шкоди, були суттєво порушені його нормальні життєві зв'язки, був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, переніс фізичні страждання, моральні переживання. ( а.с. 1-3,101-102)

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 до Управління Міністерства Внутрішніх Справ України у Вінницькій області, Держави України в особі Державного казначейства України, третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування моральної групи, завданої злочином, задоволено частково. Стягнуто з Держави України в особі Державного казначейства України на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 25000 грн. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі Державної казначейської служби України ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухваленні судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказуючи, що позивачем не доведено заподіяння моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється за рахунок державного бюджету.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 сторонами не оскаржується і судом апеляційної інстанції згідно до ст. 303 ЦПК України не переглядається.

Сторони про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином , в судове засідання не з'явилися, про причини неявки в судове засідання не повідомили, їх неявка згідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши наведені в скарзі доводи та перевіривши матеріали справи знаходить апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов та стягуючи з Державної казначейської служби України 25000 грн. у відшкодування моральної шкоди , суд першої інстанції виходив із доведеності її заподіяння позивачеві внаслідок неправомірних дій працівника міліції ОСОБА_5, засудженого за перевищення службових повноважень, відшкодування якої здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на підставі ст. 1174 ЦК України.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Згідно з ст.ст. 213 ,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, котрі були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися позивачем вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин , яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи, що 20 квітня 2009 року старший інспектор ДПС ВДАІ м.Вінниці ОСОБА_5 та інспектор ДПС ВДАІ м.Вінниці ОСОБА_7 вирішили затримати ОСОБА_3 для складання протоколу про адміністративне правопорушення через паркування ним транспортного засобу в зоні «зупинка заборонена». Вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 03 серпня 2012 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України. Вирок суду набрав законної сили 21.08.2012 року. Вироком встановлено, що ОСОБА_5, перебуваючи на посаді старшого інспектора ДПС ВДАІ м. Вінниці , 20.04.2009 року вчинив перевищення службових повноважень, яке супроводжувалося насильством та застосуванням болісних дій, внаслідок яких ОСОБА_3 нанесені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Згідно до ст.. 61 ЦПК України вирок суду , що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду , з питань , чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Встановлені у кримінальній справі обставини сторонами не заперечуються. Наведені обставини свідчать, що по факту затримання позивача протоколів про адміністративне правопорушення працівниками ДПС ВДАІ м.Вінниці не складалося. Відносно позивача ОСОБА_3 працівником міліції ОСОБА_5 під час виконання своїх службових обов'язків вчинено неправомірні дії з перевищенням службових повноважень.

Згідно ст. ст. 1,5 Закону України «Про міліцію» міліція в Україні захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. У разі невиконання працівниками міліції вимог, встановлених цією статтею, особа, права якої були порушені, може звернутися до суду із заявою про відшкодування шкоди у встановленому законом порядку. При цьому такі особи звільняються від сплати державного мита. Відшкодуванню підлягають у повному обсязі заробіток та інші грошові доходи, які особа втратила внаслідок незаконних дій або бездіяльності працівників міліції, майно, вартість вилученого майна, якщо його повернення в натурі та в тому ж стані стало неможливим, моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії або бездіяльність працівників міліції завдали моральної втрати громадянинові, моральних страждань, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Працівники органів міліції несуть матеріальну відповідальність за шкоду, завдану незаконними діями або бездіяльністю в межах, встановлених законом.

Положеннями статті 25 Закону України «Про міліцію» передбачено відповідальність працівників міліції за свої протиправні дії або бездіяльність. Працівник міліції, який виконує свої обов'язки відповідно до наданих законодавством повноважень та у межах закону, не несе відповідальності за завдані збитки. Такі збитки компенсуються за рахунок держави. Службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов'язки, несе відповідальність у встановленому порядку.

Факт вчинення відносно позивача неправомірних дій працівником міліції ОСОБА_5 з перевищення службових повноважень, які не були спрямовані на захист життя, здоров'я, прав і свобод, супроводжувалися насильством, внаслідок яких ОСОБА_3 нанесені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, не заперечується, підтверджується вироком суду, який набрав законної сили.

Згідно до ч.6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відшкодування юридичною особою шкоди, завданої їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, здійснюється за правилами ст. 1172 ЦК України.

Згідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Виходячи із встановлених обставин вчинення працівником міліції неправомірних дій із застосуванням насильства , системного аналізу наведених норм матеріального права, колегія суддів визнає , що положення ст. 1174 ЦК України не поширюються на правовідносини, що виникли між сторонами.

Отже колегія суддів визнає, що судом першої інстанції помилково покладено обов'язок по відшкодуванню заподіяної позивачеві моральної шкоди за рахунок коштів держави на Державну казначейську службу України, яка не може бути визнана відповідальною перед позивачем особою за неправомірні дії працівника міліції, вчинені з перевищенням службових повноважень.

Колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції,визнає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини у справі, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що згідно до ст.. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення в цій частині .

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 309, 313, 317, 319, 323, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення з Держави України в особі Державної казначейської служби України в рахунок відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді :