АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Швецової Л.А.,

Даниленка В.М.,

за участю секретаря - Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Сьома Харківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з названим позовом, в обґрунтування якого зазначав, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 від 22 квітня 1994 року, реєстровий №Н-3-77, він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2012 року за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_3 визнано недійсним заповіт від 09 грудня 1993 року від імені ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9, засвідчений Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, реєстровий №3-8973. Визнано недійсною довіреність від 09 грудня 1993 року від імені ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_9, засвідчену Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 3-8974. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_8, в особі ОСОБА_9 (за довіреністю від 09 грудня 1993 року, реєстровий № 3-8974), і ОСОБА_6, засвідчений Харківською товарною біржею 24 березня 1994 року, реєстровий №2-214. Визнано недійсним договір купівлі-продажу вказаної вище квартири , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, засвідчений Харківською товарною біржею 22 квітня 1994 року, реєстровий №Н-3-77.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2012 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2012 року в зазначеній частині скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_7 та ОСОБА_3 відмовлено.

На даний час власником квартири є позивач на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6 і ОСОБА_4, засвідченого Харківською товарною біржею 22 квітня 1994 року, реєстровий №Н-3-77.

Однак після смерті ОСОБА_8 право власності на 2/3 частини квартири в порядку спадкування за законом оформлено його дітьми - відповідачами по справі. Зокрема, 18 березня 1998 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстраційний № 3-1055, на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_3

Оскільки перехід права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом до відповідачів не відбувся, позивачв, з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Сьомою ХДНК 18 березня 1998 року, реєстраційний № 3-1055, на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_3

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Сьомою ХДНК 18 березня 1998 року, реєстраційний № 3-1055, на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

До апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_10, яка діє в інтересах апелянта про відкладення розгляду справи на інший день, оскільки з'явитися в судове засідання, призначене на 16 березня 2015 року вона не має можливості.

За правилами ч.2 ст.169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи

Доказів на підтвердження того, що представник відповідача не має можливості взяти участь у розгляді справи, призначеної судовою колегією на 16 березня 2015 року з поважних причин, суду не надано.

Враховуючи викладене та з рахуванням положень ст.157 ЦПК України щодо розумності строків розгляду справи, справа розглядається у відсутність представника відповідача, повідомленого про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.5 ст.76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Судовим розглядом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 у м. Харкові за життя належала ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В матеріалах справи міститься заповіт та нотаріально засвідчена довіреність від ОСОБА_8, складені 09 грудня 1993 року на ім'я ОСОБА_9

24 березня 1994 року ОСОБА_9 на підставі вказаної довіреності уклала нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаної вище квартири із ОСОБА_6

ОСОБА_6 22 квітня 1994 року продав спірну квартиру ОСОБА_4, про що укладено відповідний договір, засвідчений товарною біржею.

18 лютого 1994 року діти ОСОБА_8 - ОСОБА_7 та ОСОБА_3 звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька.

Однак право власності на спірну квартиру було передано за договорами купівлі-продажу іншим пособам (ОСОБА_6, а потім ОСОБА_4,), а тому діти померлого звернулися до суду із позовом про визнання заповіту та довіреності, виданих їх батьком на ім'я ОСОБА_9 недійсними.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 лютого 1997 року вказані позовні вимоги задоволені та визнано недійсним заповіт та довіреність, видані ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_9 від 09 грудня 1993 року. Визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений між ОСОБА_9 (від імені ОСОБА_8 за довіреністю) та ОСОБА_6 24 березня 1994 року.

18 березня 1998 року ОСОБА_7 та ОСОБА_3 отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 у м. Харкові.

Проте, 14 травня 1999 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 лютого 1997 року було скасовано постановою Президії Харківського обласного суду, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді цієї справи Комінтернівським районним судом м. Харкова 09 лютого 2012 року ухвалено рішення, яким знову визнано недійсними спірний заповіт та довіреність на ім'я ОСОБА_9, визнано недійсними договори купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 у м. Харкові.

Зазначене рішення було скасовано рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2012 року та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, довіреності та договорів купівлі-продажу відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Рішення апеляційного суду залишено в сили ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 03 вересня 2012 року.

За правилами ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Постановляючи оскаржуване рішення суду про задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що рішення суду, на підставі якого було видано зазначене свідоцтво скасовано рішенням апеляційного суду, яке на даний час набрало законної сили.

Як передбачено ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вказаним рішенням апеляційного суду встановлено, що підписи від імені ОСОБА_8 в заповіті і у довіреності виконано не ним, а іншою особою, а тому відповідно вказаний заповіт та довіреність є недійсними і у ОСОБА_12 не було права для відчуження квартири, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаним рішенням суду відмолено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 та ОСОБА_3 за пропуском строку позовної давності (а.с.145).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 щодо визнання свідоцтва про право на спадщину, виданого на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_3 недійсним, оскільки зазначене свідоцтво було видане на підставі рішення суду, яке втратило законну силу.

Щодо вимог апеляційної скарги про недотримання ОСОБА_4 строків позовної давності судова колегія зазначає наступне.

Звернутися з позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним у 1999 році позивач не міг, оскільки така норма, закріплена у ст.1301 ЦК України почала діяти тільки з січня 2004 року. А право та підстави для звернення до суду з даним позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним ОСОБА_4 отримав тільки на підставі рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 травня 2012 року, яким було змінено рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2012 року І ОСОБА_7, ОСОБА_3 було відмовлено у визнанні недійсним заповіту та довіреності від імені їх батька на ім'я ОСОБА_9

При розгляді справи судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам і постановлено законне й обґрунтоване рішення у справі, підстав для скасування якого судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді