Ухвала

іменем україни

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства «Чернівецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних при звільненні сум, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 24 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Дочірнього підприємства «Чернівецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - ДП «Чернівецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України») середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 39 303 грн з 26 квітня 2013 року до 15 січня 2014 року.

Посилався на те, що 02 квітня 2012 року його було звільнено з посади начальника філії «Заставнівський райавтодор» ДП «Чернівецький облавтодор» за угодою сторін, проте не були виплачені всі належні при звільненні суми.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 25 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2013 pоку, стягнуто з ДП «Чернівецький облавтодор» на його користь 263,13 грн заробітної плати та 58 736,15 грн середнього заробітку за чає затримки виплати належних при звільненні сум з 02 квітня 2012 року до 25 квітня 2013 року (день ухвалення рішення апеляційного суду).

15 січня 2014 року в межах виконавчого провадження з виконання рішення апеляційного суду Чернівецької області від 25 квітня 2013 року на його картковий рахунок відповідачем було зараховано 45 812,41 грн.

Оскільки повний розрахунок з ним проведено лише 15 січня 2014 року, то період з 26 квітня 2013 року до 15 січня 2014 року вважає часом затримки виплати всіх належних йому при звільненні сум.

Враховуючи наведене, просив задовольнити позов.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22 квітня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ДП «Чернівецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_3 39 303 грн середнього заробітку за час затримки виплати належних йому при звільненні сум.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 24 вересня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами під час розгляду справи встановлено, що рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 25 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2013 року, стягнуто з ДП «Чернівецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_3 263,13 грн заробітної плати (з відрахуванням з цієї суми обов'язкових зборів та податків, що проводяться із заробітної плати), 18 778,99 грн господарських витрат та 58 736,15 грн середнього заробітку за час затримки виплати належних позивачу при звільненні з роботи сум з відрахуванням з цієї суми обов'язкових зборів та податків, що проводяться із заробітної плати.

Згідно з постановою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області про закінчення виконавчого провадження від 28 січня 2014 року на виконанні відділу знаходився виконавчий лист від 14 червня 2013 року № 2404/1139 про стягнення з ДП «Чернівецький облавтодор ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_3 218,35 грн заробітної плати та 58 736,15 грн середнього заробітку за час затримки виплати належних позивачу при звільненні сум з відрахуванням з цієї суми обов'язкових зборів та податків, що проводяться із заробітної плати.

Фактично повне виконання вказаного судового рішення відбулося на підставі розпорядження від 12 грудня 2013 року № 38677513/3 та платіжних доручень від 15 січня 2014 року № № 431,433.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності й обґрунтованості позову та наявності передбачених ст. ст. 116, 117 КЗпП України підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 26 квітня 2013 року до 15 січня 2014 року .

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в позові, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності підстав для стягнення компенсації за період після ухвалення судового рішення до фактичного розрахунку.

При цьому апеляційний суд дійшов висновку про те, що після ухвалення судом рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та звернення його до виконання відносини, пов'язані з виплатою присудженої суми, регулюються з урахуванням Закону України «Про виконавче провадження» і чинним трудовим законодавством, зокрема, ст. 117 КЗпП України не передбачено стягнення середнього заробітку за невиконання судових рішень у трудових спорах.

Однак з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, результат аналізу наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, яка є обов'язковою для судів при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214 ЦПК України).

Проте апеляційний суд зазначених обставин до уваги не взяв.

Натомість судом першої інстанції було досліджено усі надані сторонами докази, їм надано відповідну правову оцінку та зроблено висновки, що відповідають обставинам справи, підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції не вбачається.

Оскільки суд апеляційної інстанції безпідставно скасував законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, таке рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 24 вересня 2014 року скасувати.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22 квітня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко