Провадження №2/748/166/15
Єдиний унікальний № 748/197/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Кухти В.О.,

при секретарі Борисенко К.В.,

за участю:

первісного позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

представника зустрічного позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним ,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом у якому зазначила, що 13.10.2011 року надала в борг ОСОБА_4 45000 грн. для придбання автомобіля зі строком повернення до 27.02.2014 року. Сума позики у встановлений строк повернута не була, а тому ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачів кошти солідарно, оскільки ОСОБА_4 використала ці кошти в інтересах сім'ї, коли перебувала у шлюбі з ОСОБА_5.

До початку розгляду справи по суті, представник відповідача ОСОБА_5 пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у якому просив визнати зазначений договір позики недійсним, так як він був укладений без згоди ОСОБА_5 іншим з подружжя.

В судовому засіданні первісний позивач ОСОБА_1 та її представник первісний позов підтримали, а проти зустрічного заперечили. Зазначили, що кошти отримані ОСОБА_4 у борг від матері були використані на купівлю автомобіля, який був спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Сам ОСОБА_5 під час судового засідання в суді апеляційної інстанції у справі про поділ майна подружжя заявляв, що 45000 грн. на купівлю спільного автомобіля дала теща ОСОБА_1, а тому ОСОБА_5 також несе відповідальність за цим договором позики. Підстави для визнання недійсним цього договору відсутні.

Представник зустрічного позивача в судовому засіданні первісний позов не визнав, а зустрічний підтримав. У своїх поясненнях зазначив, що автомобіль був придбаний не за кошти отримані від ОСОБА_1, а за подаровані на весілля гроші та кошти отримані в борг від товариша ОСОБА_5. Також згоди на отримання ОСОБА_4 грошей в борг від матері він не давав, а про розписку дізнався лише під час розгляду справи про поділ майна.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні первісний позов визнала в повному обсязі, а проти зустрічного заперечила. Також вона пояснила, що дійсно взяла у матері 45000 грн. для купівлі автомобіля в борг під розписку, оскільки в них з колишнім чоловіком коштів на це не було. За ці гроші ними з чоловіком і було придбано автомобіль.

Заслухавши сторони, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, про часткове задоволення первісних позовних вимог та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.ст. 1046, 1047 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з копії розписки від 13.10.2011 року /а.с.4/ ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_1 в 45000 грн. для купівлі автомобіля та зобов'язалася повернути їй ці кошти до 27.02.2014 року.

Відповідно до ст.65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно з рішенням Чернігівського районного суду від 26.03.2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 27.08.2011 року до набрання цим рішенням законної сили 08.04.2014 року. Автомобіль ними було придбано 04.04.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, тобто через майже півроку після отримання ОСОБА_4 грошей в борг від матері.

Пояснення ОСОБА_5 під час розгляду справи про поділ майна подружжя між ним та ОСОБА_4 щодо надання грошей на автомобіль матір'ю ОСОБА_4 не є допустимим доказом, оскільки були надані як пояснення сторони по цивільній справі. Крім того, навіть в цих поясненнях ОСОБА_5 зазначав, що гроші на автомобіль не бралися в борг у ОСОБА_6 під розписку.

Також відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як видно з рішення апеляційного суду Чернігівської області від 29.07.2014 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя боргові зобов'язання перед ОСОБА_1 не були визнані спільними зобов'язаннями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та не враховувалися при поділі їх спільного сумісного майна.

Таким чином відсутні докази того, що отримані ОСОБА_4 у борг кошти, відповідно до вищезазначеної розписки, були нею використані в інтересах сім'ї. Тому договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не створює обов'язків для ОСОБА_5.

З цих же підстав цей договір позики не порушує прав та законних інтересів ОСОБА_5, а тому в задоволенні його позову щодо визнання цього правочину недійсним слід відмовити.

Разом з тим, ОСОБА_4 визнала первісний позов та підтвердила, що гроші нею не були повернуті у строк зазначений в розписці, а тому заборгованість за цим договором позики підлягає стягненню з неї в повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати за первісним позовом підлягають стягненню з ОСОБА_4.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 611, 1046, 1047 ЦК України, ст.65 Сімейного кодексу України, ст. 3, 10, 60, 61, 209, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 45000 (сорок п?ять тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 450 (чотириста п?ятдесят) грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.О. Кухта