Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/246/15 Головуючий у 1 інстанції: Перекупка І.Г.
2015 р. Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„05" березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті ДТП.

У позові зазначав, що він володіє автомобілем ВАЗ 21150, номер державної реєстрації НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2.

19.04.2011 року о 16.10 годині відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належний йому автомобіль.

Постановою Димитровського міського суду Донецької області у скоєнні ДТП винним визнано відповідача, водія автомобіля "CHEVROLET AVEO", номер державної реєстрації НОМЕР_3.

Відповідальність заподіювача шкоди згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АА 2254144 була застрахована у ЗАТ "Українська екологічна страхова компанія".

27.05.2011 року він подав заяву про виплату страхового відшкодування та ряд інших документів страховику, але страхова компанія відповіді не дала.

У грудні 2011 року він звернувся до суду із позовом до ЗАТ "Українська екологічна страхова компанія" та ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 08.08.2012 року стягнуто з ЗАТ "Українська екологічна страхова компанія" на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 11 818 грн. 81 коп. та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 214 грн. 60 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Після ухвалення рішення ухвалою господарського суду м. Києва від 08.10.2012 року стосовно відповідача ЗАТ "Українська екологічна страхова компанія" було порушено справу про банкрутство.

У зв"язку з цим він звертався із заявою до господарського суду м. Києва, до якої було долучено оригінали виконавчих листів, виданих на підставі рішення від 08.08.2012 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.02 2013 р. його заяву було залишено без розгляду, при цьому оригінали виконавчих листів повернуті не були.

Через втрату виконавчих листів, він був змушений звернутися до Димитровського міського суду Донецької області із заявою про видачу дублікату виконавчих листів. Його заява була задоволена та ухвалою від 12.07.2013 р. йому було видано дублікати виконавчих листів.

27.07.2013 року він направив до ВДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві заяву із виконавчими листами.

У відповідь на ці заяви копії постанов про відкриття виконавчого провадження або інші процесуальні документи йому направлені не були,а тому він був змушений звернутися із скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Ухвалою Димитровскього міського суду Донецької області від 04.03.2014 року було визнано бездіяльність державного виконавця неправомірною та зобов'язано направити копію постанови про відкриття виконавчого провадження, однак зазначене рішення державний виконавець проігнорував. Таким чином, рішення суду про стягнення з ЗАТ "Українська екологічна страхова компанія" на його користь страхового відшкодування у сумі 11 818 грн. 81 коп. залишається невиконаним.

Посилаючись на те, що оскільки рішення суду про стягнення страхового відшкодування зі страхової компанії не виконано, а тому спричинена ОСОБА_2, як особою, винною у скоєнні ДПТ, матеріальна шкода у зв'язку з пошкодженням автомобіля залишається не відшкодованою, просив суд стягнути з відповідача на його користь 11 818 грн. 81 коп. у відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП.

Рішенням Димитрівського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 11 818 грн. 81 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дружньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19.04.2011 року у м. Димитров Донецької області з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем та „ CHEVROLET AVEО", реєстраційний номер НОМЕР_3, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої отримав пошкодження автомобіль ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3

Відповідно до звіту про оцінку вартості майнової шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу, складеного 18.05.2011 року за № 18/05-1М , матеріальна шкода у зв"язку з пошкодженням належного ОСОБА_3 автомобіля складає 11818 грн. 81 коп.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у ЗАТ "Українська екологічна страхова компанія" згідно полісу обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/2254144.

Оскільки ЗАТ "Українська екологічна страхова компанія", до якого ОСОБА_3, як потерпіла особа, 27.05.2011 року звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, тривалий час на його заяву ніяким чином не реагувало, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ЗАТ"Українська екологічна страхова компанія" та ОСОБА_2 про солідарне стягнення з них суми страхового відшкодування у вказаному розмірі та моральної шкоди, спричиненої в результаті тривалого невиконання страховою компанією обов"язку по сплаті страхового відшкодування.

Рішенням Димитрівського міського суду Донецької області від 08.08.2012 року, яке набрало законної сили, сума страхового відшкодування у розмірі 11818 грн. 81 коп. була стягнута на користь ОСОБА_3 з ЗАТ"Українська екологічна страхова компанія ".

У задоволенні вимог про солідарне стягнення зазначеної суми страхового відшкодування також і з ОСОБА_2 було відмовлено(а.с.3-4).

Задовольняючи позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення вказаної суми в порядку відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля в результаті винних дій відповідача, суд зазначив, що хоча цивільна відповідальність заподіювача шкоди і була застрахована, однак стягнута у судовому порядку сума відшкодування страховиком ОСОБА_3 не виплачена, що, на думку суду, є правовою підставою для її стягнення у загальному порядку з винної особи.

З висновками суду не можна погодитися, оскільки суд дійшов їй з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За вимогами ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов"язаний з"ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин(фактів), якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявність інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказані вимоги судом дотримані не були.

Судом не враховано, що крім загальних підстав відповідальності зазавдану майнову шкоду, визначених ст. 1166 ЦК України, правовідносини, що виникають з питань відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, врегульовані також спеціальними нормами, зокрема, Закону України від 01.07.2004 року „Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 1194 ЦК України.

За роз"ясненнями п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року „Про деякі питання застосування судом законодавства про вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", оскільки відповідно до ст. 3 Закону„Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров"ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та обов"язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір( у передбачених випадках Моторному(транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст. 33 Закону обов"язку з"ясовується судом першої інстанції, у зв"язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодування страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв"язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому згідно з п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності(страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Розглядаючи по суті заявлений ОСОБА_3 позов до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 11 818 грн. 81 коп., спричиненої в результаті ДТП, при вирішенні питання щодо її розміру суд на підставі ч.3 ст. 61 ЦПК України послався на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 08.08.2012 року, яким зазначена сума була стягнута з ЗАТ "Українська екологічна страхова компанія", як зі страховика, а не з ОСОБА_2, як з завдавача шкоди, тобто зазначеним рішенням було встановлено, що стягнута страхова виплата відповідала розміру реальної шкоди і не перевищувала ліміт відповідальності страховика.

Як вбачається із вказаного судового рішення, окремі вимоги до ОСОБА_2 про стягнення франшизи чи збитків, пов"язаних із втратою товарного виду автомобіля або різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди ОСОБА_3 у тій справі не заявлялися, не були заявлені вони і у позові по даній справі.

Виходячи з положень ст. 31 ЦПК України, визначення предмета та підстав позову є виключним правом позивача, відповідно до ст.ст. 10,11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

За змістом позовної заяви ОСОБА_3, вимоги про стягнення з ОСОБА_2 спричиненої внаслідок ДПТ матеріальної шкоди у розмірі 11818 грн.81 коп. він обґрунтував виключно невиконанням рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 08.08.2012 року, яким зазначена сума в якості страхового відшкодування вже була стягнута з страховика ЗАТ "Українська екологічна страхова компанія".

Відповідно до ч.2 ст. 14 ЦПК України, яка закріплює принцип обов"язковості судового рішення, невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом, на що суд, визнаючи правомірність заявленого ОСОБА_3 позову до ОСОБА_2, уваги не звернув.

В результаті висновок суду про те, що невиконання судового рішення про відшкодування матеріальної шкоди страховиком є правовою підставою для її стягнення на користь ОСОБА_3, як потерпілої особи, з завдача шкоди ОСОБА_2, який застрахував свою цивільну відповідальність, не ґрунтується на законі і фактично призводить до подвійного стягнення, що суперечить загальному принципу відповідальності за завдану майнову шкоду, розмір відшкодування якої не може перевищувати реальні збитки.

Отже наведені порушення норм матеріального та процесуального права, які суд першої інстанції припустив при розгляді заявленого до ОСОБА_2 позову ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, призвели до неправильного вирішення спору, а тому в порядку ст. 309 ЦПК України рішення по справі про задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 11818 грн. 81 коп., завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2014 року по даній справі скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 11818 грн. 81 коп., завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: