У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Мазур Л.М., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом виконуючого обов'язки прокурора м. Кременчука Полтавської області до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4, Кременчуцька загальноосвітня школа-інтернат ім. А.С. Макаренка, про визнання договору дарування частини квартири недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року виконуючий обов'язки прокурора м. Кременчука Полтавської області звернувся до суду із указаним позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у якому просив поновити строк для пред'явлення позову, визнати недійсним договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 від 22 березня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_4

На обґрунтування позову зазначав, що дитина на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 1 квітня 2004 року була відібрана у її матері - ОСОБА_6, без позбавлення її батьківських прав. Малолітній ОСОБА_5 був влаштований і перебуває до теперішнього часу в Кременчуцькій загальноосвітній школі-інтернаті ім. А.С. Макаренка. ОСОБА_6 належала 1/3 частини спірної квартири на підставі договору дарування від 10 червня 1998 року, в якій вони були зареєстровані. 26 квітня 2005 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були зняті з реєстраційного обліку у вказаній квартирі, при цьому її малолітній син був знятий без дозволу на те органу опіки та піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради Полтавської області. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 березня 2007 ОСОБА_6 визнана безвісно відсутньою з 1 травня 2005 року. Надалі рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2009 року позов органу опіки та піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради Полтавської області про визнання за неповнолітнім ОСОБА_5 права на користування жилим приміщенням за вищевказаною адресою шляхом поновлення його в реєстрації було задоволено, ОСОБА_5 поновлено в реєстрації у квартирі АДРЕСА_1. З метою набуття неповнолітнім ОСОБА_5 права власності на спірне житло рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 3 грудня 2009 року ОСОБА_6 оголошена померлою. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла. Однак, як стало відомо пізніше, 22 березня 2006 року ОСОБА_6, яка була визнана безвісно відсутньої, через свого представника за довіреністю - ОСОБА_7, подарувала ОСОБА_3 вказану 1/3 частину спірної квартири. Захищаючи порушені житлові права дитини - ОСОБА_5, виконуючий обов'язки прокурора м. Кременчука Полтавської області звернувся до суду із указаним позовом, який просив задовольнити.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 26 листопада 2014 року, позов задоволено. Поновлено строк на звернення до суду на здійснення процесуальних дій прокурору. Визнано недійсним договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_6, та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_4 22 березня 2006 року за № 4057. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що зняття малолітнього ОСОБА_5 з реєстрації в належній його матері частині квартири АДРЕСА_1, так і укладення договору дарування були здійснені без дозволу органу опіки та піклування, вчинення ОСОБА_6 правочину дарування суперечить переліченим актам цивільного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним в силу положень ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Судами установлено, що на обліку служби у справах дітей з 1 квітня 2004 року перебуває неповнолітній ОСОБА_5 Відповідно до рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 1 квітня 2004 року у матері ОСОБА_6 малолітній ОСОБА_5 відібраний без позбавлення її батьківських прав. Батько записаний згідно з ч. 1 ст. 135 СК України. Неповнолітній ОСОБА_5 влаштований до Кременчуцької загальноосвітньої школи-інтернату ім. А.С. Макаренка відповідно до рішення виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука від 27 травня 2004 року № 154 «Про влаштування до навчально-виховного закладу малолітнього ОСОБА_5». До влаштування в Кременчуцьку загальноосвітньої школу-інтернат ім. А.С. Макаренка неповнолітній ОСОБА_5 разом з матір'ю проживав і був зареєстрований у АДРЕСА_1. ОСОБА_6 на праві власності належала 1/3 частини вказаної квартири на підставі договору дарування від 10 червня 1998 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_8

Відділом освіти виконавчого комітету Крюківської районної ради направлено лист-попередження від 30 липня 2007 року № 758 до КГ ЖЕП «Крюківське» про влаштування дитини на повне державне утримання і про те, що за ним зберігається право на користування житлом на час перебування дитини в закладі. У 2008 році органом опіки та піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука перевірялася реєстрація дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, і було виявлено, що дитина разом з матір'ю знята з реєстраційного обліку 26 квітня 2005 року, зняття малолітнього проведено без дозволу органу опіки та піклування.

Надалі рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2009 року позов органу опіки та піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради Полтавської області про визнання за неповнолітнім ОСОБА_5 права на користування жилим приміщенням за вищевказаною адресою шляхом поновлення його в реєстрації було задоволено, ОСОБА_5 поновлено в реєстрації у квартирі АДРЕСА_1. З метою набуття неповнолітнім ОСОБА_5 права власності на спірне житло рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 3 грудня 2009 року ОСОБА_6 оголошена померлою. 15 січня 2013 року ОСОБА_6 померла. Однак, як стало відомо пізніше, 22 березня 2006 року ОСОБА_6, перебуваючи у статусі безвісно відсутньої, через свого представника за довіреністю - ОСОБА_7, подарувала ОСОБА_3 вказану 1/3 частини спірної квартири.

Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом справ зокрема щодо місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, як зазначено у ч. 6 ст. 203 ЦК України, у протилежному випадку такий правочин є недійсним.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, правильним є висновок про те, що оскільки судами встановлено порушення прав неповнолітнього ОСОБА_5 при оформленні договору дарування частини квартири АДРЕСА_1, а саме: відсутній дозвіл органу опіки та піклування на вчинення відповідного правочину, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і договір дарування визнанню недійсним.

Отже, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

Л.М. Мазур

С.Ф. Хопта