АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1280/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 29 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівЗахарової А. Ф. , Качана О. В.
при секретаріПосипайко А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та до ПрАТ «Страхова Група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої у результаті ДТП,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом, яким, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_7 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 8863,30 грн. та 25 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди (з урахуванням моральної шкоди, завданої ОСОБА_8.), мотивуючи про те, що внаслідок ДТП, спричиненому ОСОБА_7, автомобіль позивача отримав значні механічні ушкодження, а пасажир автомобіля - донька позивача ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, - легкі тілесні ушкодження. Матеріальні збитки повністю, як і моральну шкоду, позивачу відшкодовано не було, що й стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.04.2015 позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 з урахуванням моральної шкоди, завданої ОСОБА_8, 2500,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, а в задоволенні решти вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. В обґрунтування вказує на те, що різниця між завданою внаслідок ДТП позивачу матеріальною шкодою та отриманим страховим відшкодуванням складає 8863,31 грн., що підтверджується актом виконаних робіт №АВ-К-003339 від 11.07.2014. Згідно ст. 1194 ЦК України винуватець ДТП, як страхувальник, має сплатити позивачу, як потерпілому, вказані кошти. Апелянт вважає, що суд першої інстанції, указуючи на те, що оскільки сума матеріальних збитків не виходить за межі ліміту відповідальності, встановленого відповідним страховим полісом, саме на страховика покладається обов'язок відшкодувати повністю цю шкоду, не врахував, що поняття страхове відшкодування та ліміт відповідальності не є тотожними. Також апелянт вважає, що суд незаконно знизив розмір відшкодування завданої внаслідок ДТП моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, за рахунок винної особи, цивільно-правова відповідальність якої застраховано, суд першої інстанції виходив з того, що сума матеріальних збитків не виходить за межі ліміту страхового відшкодування, отже саме на страховика покладено обов'язок по її відшкодуванню. Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за рахунок винної у спричиненні ДТП особи, суд першої інстанції виходив із того, що сума, яку просить стягнути позивач, є завищеною та не відповідає вимогам розумності та справедливості. При цьому суд вказав на те, що саме винуватець ДТП в силу норм законодавства має обов'язок по відшкодуванню завданої моральної шкоди.

Однак колегія суддів повністю погодитися з такими висновками суду не може виходячи з наступного.

При розгляді справи судом встановлено, що 26.04.2014 у м. Черкаси на перехресті вулиць Б.Вишневецького і Хрещатик сталася ДТП за участю автомобілів «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7, та «Рено Логан», д.н.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_6 під його ж керуванням. Внаслідок цієї ДТП донька позивача ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка знаходилася в автомобілі «Рено Логан», отримала легкі тілесні ушкодження, а автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.07.2014 винним у вчиненні вказаної ДТП визнано ОСОБА_7, який «порушив п.2.1 ПДР України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 на день ДТП була застрахована в AT «СГ «ТАС» за Полісом АС/3534813 від 15.04.2014, згідно п.4 якого страховою сумою (лімітом відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, є 50000,00 грн., розмір франшизи становить 250,00 грн. Строк дії договору складає 16.04.2014 по 15.04.2015.

Відповідно до висновку №033/14 експертного автотоварознавчого дослідження від 23.06.2014 загальна вартість відновлювального ремонту «Рено Логан», д.н.з. НОМЕР_1, становить 35523,61грн., втрата товарної вартості становить 0,00грн., оскільки на автомобілі наявні інформативні ознаки, які свідчать про попередні ремонти, аварійні пошкодження та перефарбування автомобіля. До ДТП кузов автомобіля не мав інформативних ознак несправностей деталей, вузлів та агрегатів. Кузов не мав корозійних руйнувань, але мав деформаційні пошкодження його елементів (заднє праве крило) та ознаки перефарбування даху. Витрати на евакуацію ТЗ з місця ДТП становлять 300,00грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складників автомобіля становить 26910,30 грн.

04.08.2014 винуватець ДТП звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно страхового акта №205071/34/14 від 25.09.2014 страхова виплата складає 23458,54 грн., про що позивача повідомлено листом №8288 від 25.09.2014. Указані кошти потерпіла особа отримала від страховика, що нею не оспорюється.

Відповідно до положень ч.1 ст.1166 та ч.1 ст.1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє, зокрема, транспортним засобом.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової

відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, зокрема зазначено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Тобто, страхувальником має відшкодовуватися потерпілій особі не вартість відновлювального ремонту (без врахування фізичного зносу), а матеріальні збитки з врахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки сума матеріальних збитків нанесених ОСОБА_6 не виходить за межі ліміту страхового відшкодування, отже саме на страховика покладено обов'язок по її відшкодуванню,оскільки такі висновки суперечать вищезазначеним вимогам чинного законодавства України та не відповідають принципу повного відшкодування спричиненої шкоди.

Вирішуючи даний спір в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди слід виходити з наступного.

З матеріалів даної справи вбачається та сторонами не оспорюється те, що загальний розмір завданих позивачу ОСОБА_6 в результаті ДТП збитків становить 35523,61грн. (а.с12-13). ПрАТ «Страхова Група «ТАС» йому відшкодовано кошти на загальну суму 26 959,55 грн., оскільки згідно до вимог ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до суму страхового відшкодування було зменшено на франшизи - 250 грн. та на 8613,31грн. - суму коефіцієнту зносу, який був визначений до висновку №033/14 експертного автотоварознавчого дослідження від 23.06.2014 року.

Проаналізувавши усе викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, при постановленні рішення по даній справі, в порушення вимог закону, на вищевказані обставини справи не звернув уваги та не дав їм відповідної правової оцінки, невірно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, вказані порушення призвели до постановлення судом незаконного рішення в цій частині, яке підлягає скасуванню, згідно ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по справі про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_6 8 663,31 грн. в рахунок відшкодування спричинених матеріальних збитків.

Одночасно колегія зауважує, що з висновками, викладеними у вказаному дослідженні сторони по справі погодилися та не оспорювали їх у встановленому законом порядку, клопотань про проведення судової авто товарознавчої експертизи, ні у суді першої інстанції, ні при розгляді справи апеляційним судом від них не надходило.

Тому твердження сторони відповідача про те, що в даному випадку коефіцієнт зносу 35,14 % визначений спеціалістом є невірним з тих підстав, що автомобіль позивача іноземного виробництва 2010 року випуску, тому даний коефіцієнт має дорівнювати нулю, колегія розцінює як необґрунтовані належними доказами по справі та такі, що суперечать вимогам закону, виходячи із слідуючого.

Пунктами 7.37, 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки транспортних засобів за № 142/5/2092 від 24.11.2003 року передбачено, що коефіцієнт фізичного зносу для легкових автомобілів виробництва не країн СНД строк експлуатації яких менше, ніж 7 років є таким, що дорівнює нулю, але у випадку, якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації, коефіцієнт фізичного зносу автомобіля має нараховуватися у встановленому законом порядку, що і було виконано у даному випадку спеціалістом при проведенні авто товарознавчого дослідження.

Стосовно висновку суду першої інстанції про те, що у відшкодування моральної шкоди на користь позивача з винної у ДТП особи слід стягнути 2500 грн., що відповідатиме засадам розумності та справедливості, колегія суддів вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції задовольняючи позов про відшкодування моральної шкоди занизив розмір морального відшкодування та не вривав обсягу усіх страждань спричинених його сім'ї спростовується наступним.

Суд першої інстанції при прийнятті рішення в цій частині позову правильно виходив з того, що малолітня ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка є донькою позивача та зазнала тілесних ушкоджень і моральних страждань у результаті ДТП, не була стороною у справі, і позивач, як її законний представник, не звертався до суду із окремим вимогами в інтересах цієї неповнолітньої особи про відшкодування завданої їй моральної шкоди.

При цьому, зі змісту самої позовної заяви ОСОБА_6 та пояснень сторони позивача в суді апеляційної інстанції вбачається, що позивач обґрунтовує свої моральні збитки та їх розмір в сумі, зокрема і тим, що при ДТП малолітня донька позивача отримала легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, та лікувалася в 3-й міській лікарні зі струсом головного мозку, розмежовуючи таким чином загальний розмір завданої йому моральної шкоди на той, що завданий внаслідок пошкодження майна та той, що спричинений душевними стражданнями за життя та здоров'я його малолітньої дитини.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування спричинених моральних збитків, суд належним чином врахував характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, оскільки він був позбавлений можливості користуватися автомобілем, який є для нього єдиним засобом пересування, протягом певного часу, що призвело до істотних змін у його житті і вимагало додаткових зусиль для організації життя, та також його душевні страждання, яких він зазнав у зв'язку з тілесними ушкодженнями, які були спричинені його доньці ОСОБА_8.

Судом правильно було враховано те, що страховий поліс не містить положень про відшкодування завданої застрахованою особою моральної шкоди за рахунок страховика, а позовна вимога про відшкодування моральної шкоди пред'явлена безпосередньо до особи, яка завдала шкоду.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б обґрунтовано свідчили про неспівмірність суми, стягнутої судом у відшкодування моральної шкоди на користь позивача, з його моральними стражданнями.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, правильності висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та до ПрАТ «Страхова Група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої у результаті ДТП, - змінити, скасувавши його в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди .

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої у результаті ДТП - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 8663,31 грн. в рахунок відшкодування спричинених матеріальних збитків.

У решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :