Справа № 199/3457/14-ц
27 травня 2014 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.
при секретарі Грицай А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська про відшкодування моральної шкоди та витрат від інфляції, -
Позивач звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська про відшкодування моральної шкоди в сумі 8000,00 грн., а також збитків від інфляції у сумі 285,92 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він за своїм соціальним статусом відноситься до категорії громадян України, які є «дітьми війни» відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Згідно зі ст.6 цього закону він має з 1 січня 2006 року отримувати доплату до пенсії щомісячно в розмірі 30% від розміру мінімальної пенсії за віком, в виплаті яких позичу відповідачем було відмолено.
Постановою суду від 16.12.2010 року, яка ухвалою апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області від 03.02.2012 року залишена без змін, визнана бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська в частині нездійснення виплати позивачу ОСОБА_1 щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 02 червня 2010 року - неправомірною, та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 підвищення пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, згідно ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни» за період з 02 червня 2010 року в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.
На виконання вказаної постанови відповідач зробив перерахунок пенсії у сумі 2215,75 грн., однак фактично виплату даної суми не здійснив, посилаючись на брак коштів у державному бюджеті.
У листопаді 2012 року позивач звертався до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Дніпропетровській області, однак рішення так і не було виконано та постановою від 30.01.2013 року виконавчий лист був повернутий позивачу без виконання.
Позивач зазначає, що окрім звернення до виконавчої служби, Управління пенсійного фонду України Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська також звертався зі скаргами до Кабінету Міністрів України, Президента України, Прокуратури та інших державних органів, постанова суду від 16.12.2010 року не виконана, пенсія до теперішнього часу не виплачена, що порушило право позивача на соціальний захист.
Посилаючись на те, що внаслідок порушення його права на пенсійне забезпечення його стан здоров'я погіршився, тому у відшкодування завданої моральної шкоди позивач просив суд стягнути з відповідача 8000,00 грн., а також збитки від інфляції з серпня 2010 року по грудень 2012 у сумі 285,92 грн.
Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, якою підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, справу просив слухати у його відсутність.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день слухання справи повідомлявся належним чином, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 за своїм соціальним статусом відноситься до категорії громадян України, які є «дітьми війни» відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Згідно зі ст.6 цього закону він має з 1 січня 2006 року отримувати доплату до пенсії щомісячно в розмірі 30% від розміру мінімальної пенсії за віком, в виплаті яких позичу відповідачем було відмолено.
Постановою суду від 16.12.2010 року, яка ухвалою апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області від 03.02.2012 року залишена без змін, визнана бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська в частині нездійснення виплати позивачу ОСОБА_1 щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 02 червня 2010 року - неправомірною, та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 підвищення пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, згідно ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни» за період з 02 червня 2010 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.
На виконання вказаної постанови відповідач зробив перерахунок пенсії у сумі 2215,75 грн., виплата мала бути здійснена додатковими відомостями при надходженні грошових коштів на рахунки управління.
Реалізація нормативних приписів і пенсійних програм здійснюється шляхом фінансування пенсійних виплат за рахунок чітко визначених прибутковою частиною бюджету Пенсійного фонду джерел відповідно до конкретних напрямів витратної частини бюджету Пенсійного фонду України. Бюджет Пенсійного фонду України щорічно затверджується Кабінетом Міністрів України. Виключно Законом України про Державний бюджет України визначаються будь - які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Управління ГІФУ в АНД районі м. Дніпропетровська не являється розпорядником коштів, а фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету.
Конституцією України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України,
Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який розробляє проект закону про Державний бюджет України на наступний рік і подає його до Верховної Ради України, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, звітує перед Верховною Радою України про його виконання. Ефективне здійснення Кабінетом Міністрів України цих повноважень є основою для вжиття ним заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, проведення політики у сфері соціального захисту, фінансової та податкової політики.
Рішенням Конституційного суду України № 3-рп./2012 від 25.01.12 по справі № 1-11/2012, установлено, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розмірі соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пп. 2,3 ст. 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України, регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

У відповідності до рішення Конституційного суду України № З-рп/2012 від 25.01.12 по справі № 1-11/2012, повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики, у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до п. 5. Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На виконання вимог ст.60 ЦПК України позивачем не надано до суду доказів спричинення йому та отримання ним особисто моральної шкоди саме у заявленому розмірі 8000,00 грн.

Так під моральною шкодою слід вважати втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивач зазначає, що йому була спричинена моральна шкода, яка полягала у погіршенні стану здоров'я, він був позбавлений права двадцять місяців отримувати збільшену пенсію, яка є його основним джерелом існування.

Разом з тим, відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до вимог статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що невиплата Управлінням пенсійного фонду України Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська позивачу нарахованої підвищеної пенсії зумовлена не умислом відповідача, а економічною ситуацією в країні та постійною зміною законодавства у сфері соціального захисту населення, зокрема громадян зі статусом «діти війни», та не може свідчити про заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, доказів такому, як і доказів наявності причинного зв'язку між діями відповідача та негативними наслідками, позивач відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, суду не надав та з матеріалів справи не вбачається.

Враховуючи, що вимоги про стягнення соціальних виплат, в даному випадку інфляційних витрат у розмірі 285,92 грн., з Управління пенсійного фонду України Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська провадиться в порядку адміністративного судочинства, тому суд вважає в цій частині позовних вимог справу закрити.

Вирішуючи, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх розподілу оскільки, судом відмовлено у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК, ст. 23, 1166, 1167, 1176 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до Управління пенсійного фонду України Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська про відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська про відшкодування інфляційних витрат, - закрити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя: