Номер провадження: 22-ц/785/997/15
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасування реєстрації права власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним вище позовом до відповідача. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним видане державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори 06.08.2013 року ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 2257, на 11/18 часток житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 98,9 кв. м., житловою площею 60,4 кв. м., у складі літ. "А" - житловий будинок, літ. "Б" - літня кухня, літ. "В" - санвузол, літ. "Г", "Ж" - гаражі, літ. "Д" - сарай, літ. "Є" - убиральня, споруди №1-6,1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 03 від 06.08.2013 року; скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 11/18 часток вказаного житлового будинку. Позивач та його представник посилались на те, що нотаріус неправильно визначила обсяг та частку успадкованого відповідачем нерухомого майна, що у свідоцтві про право на спадщину вказані будівлі та господарські споруди в обсязі, який не повністю є спадковим, тобто зі змінами за станом на 2013 рік; що прибудова до будинку, гараж "Ж", каналізація літ.5, водопровід літ.6 збудовані ним і належать йому.

Відповідач та її представник позов не визнали, посилаючись на правильність свідоцтва, на правильність визначення нотаріусом обсягу успадкованого майна, та на наявність у відповідача права на спадкування.

Державний нотаріус ОСОБА_4 проти позову заперечувала, пославшись на правильність видачі свідоцтва про право на спадщину, просила справу розглянути за її відсутності. (а.с.95)

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним видане державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської

державної нотаріальної контори 06.08.2013 року ОСОБА_3 свідоцтво про

право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 2257, на 11/18 часток

житлового будинку АДРЕСА_1

загальною площею 98,9 кв. м., житловою площею 60,4 кв. м., у складі літ. "А" - житловий будинок, літ. "Б" - літня кухня, літ. "В" - санвузол, літ. "Г" та "Ж" - гаражі, літ. "Д" - сарай, літ. "Є" - убиральня, споруди №1-6, І, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 03 від 06.08.2013 року. Скасовано державну реєстрацію за ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, права власності на 11/18 часток вказаного житлового будинку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду від 25 листопада 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п.3,4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи повністю позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що частка спірного майна, на яку видано відповідачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом не належала спадкодавцю на момент смерті, оскільки не була зареєстрованою за нею, та з того, що до складу успадкованого майна увійшла частина нерухомого майна, яка не належала спадкодавцю.

З такими висновками суду погодитись неможливо.

За змістом ст. ст. 524,525,548-549,561 ЦК України 1963р., які діяли на момент відкриття та прийняття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини; свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Із матеріалів справи вбачається, що спірний будинок АДРЕСА_1 (розташований на земельній ділянці площею 435 кв. м) належав батькам сторін ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках (по ? частині), на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок № 20-2705 від 12.08.1994 року.(а.с.9,94) У відповідності з дослідженою апеляційним судом інвентаризаційною справою № 520, надісланою Комунальним підприємством (далі КП) "Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації", за станом на момент видачі свідоцтва про право власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 їм належали: житловий будинок літ. № А" загальною площею 86 кв. м, житловою площею 47,1 кв. м, літня кухня "Б", санвузол літ. "В", гараж літ. "Г", сарай літ. "Д", вбиральня літ. "Є", споруди: №1(ворота), №2(хвіртка), №3(водопровод), № 4(каналізація), І - замощення.(а.с.187-195,198-205)

10 вересня 1992 року батько позивача - ОСОБА_5, склав заповіт, яким належну йому ? частину будинку АДРЕСА_1 заповів позивачу - ОСОБА_2. (а.с.93)

07 жовтня 1994 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у повній відповідності до ст.113 ЦК України 1963р. уклали договір, яким визначили між собою порядок користування житловим будинком. У користування ОСОБА_5 перейшли приміщення, що складали 25/100 спірного житлового будинку, а в користування ОСОБА_6 перейшли приміщення, що складали 75/100 частин спірного будинку.(а.с.10)

ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько позивача ОСОБА_5 помер (а.с. 85), у зв'язку з чим на належну йому ? частину спірного будинку відкрилася спадщина. Після смерті ОСОБА_5 спадщину своєчасно прийняли син померлого - позивач ОСОБА_2 за заповітом, та його дружина ОСОБА_6 за законом (обов'язкову частку). (а.с.12)

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину по закону і по заповіту від 17.06.1996 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на 7/36 частин вищезазначеного будинку, а ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/18 частину будинку (обов'язкова частка) (а.с.12,63). Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 грудня 2012р. (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 12 березня 2013 року) встановлено факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті батька ОСОБА_2 і визнано за ним право власності на 7/36 частин житлового будинку АДРЕСА_1, який в цілому складається з: житлового будинку літ."А", загальною площею 86 кв. м, житловою площею 47,1 кв. м, літньої кухні літ. "Б", вбиральні літ. "В", гаражу літ. "Г", сараю літ. "Д", вбиральні літ. "Є", споруд №1-4, І, які не оформлені свідоцтвом про право на спадщину.(а.с.85-86.214-215) Рішенням суду від 20.12.2012 року було також встановлено, що вищевказаний договір користування житловим будинком від 07 жовтня 1994р. не пов'язаний з передачею права власності чи перерозподілом часток у праві спільної часткової власності, оскільки на момент укладання договору частки вже були визначені.

В процесі експлуатації житлового будинку за інвентаризаційною справою № 520 позивачем була здійснена самочинна реконструкція, були зведені окремі самочинні прибудови та споруди, які рішеннями виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №№ 198,210 від 18.03.1999 року, залишено у власності позивача ОСОБА_2, а саме: житлову прибудову літ. "А-1", житловою площею - 12,8 кв. м та гараж літ "Ж"., що до зміни розміру часток співвласників не призвело.(а.с.66,212-213)

ОСОБА_6 належну їй частину нерухомого майна нікому не відчужувала, і на свою частку нерухомого майна залишила заповіт на користь доньки ОСОБА_3.(а.с.58) ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 померла (а.с.55), у зв'язку з чим на належне їй нерухоме майно відкрилася спадщина, яку своєчасно прийняла відповідач ОСОБА_7, подавши в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. (а.с.54)

Враховуючи вище встановлені факти та обставини, на момент смерті ОСОБА_6 належними їй, як спадкодавцю, були 10/18 частин ( ? частина за свідоцтвом про право власності від 12.08.1994 року+1/18 частина за свідоцтвом про право на спадщину від 17.06.1996 року) спірного нерухомого майна, яке складалося: з житлового будинку літ. "А", загальною площею 86 кв. м, житловою площею 47,1 кв. м, літньої кухні літ. "Б", вбиральні літ. "В", гаражу літ. "Г", сараю літ. "Д", вбиральні літ. "Є", споруд №1-4, І.

Всупереч встановленому, 6 серпня 2013 року державним нотаріусом Кушнір І.В. Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори в Одеській області, ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 11/18 частин будинку АДРЕСА_1, який складається з одного житлового будинку під літ. "А", загальною площею 98,9 кв. м, житловою площею 60,4 кв. м, надвірних будівель під літерами: літ. "Б" - літня кухня, літ. "В" - санвузол, літ. "Г", "Ж" - гаражів, літ. "Д" - сарай, літ. "Є" - убиральня, споруди №1-6,І.(а.с.68) Нотаріус як на правовстановлюючий документ помилково послалася на договір від 07 жовтня 1994 року про визначення порядку користування житловим будинком, що був при житті укладений батьками сторін, і який розміри їх часток не змінював. При визначенні обсягу успадкованого майна нотаріус помилково ґрунтувалася на довідці КП "Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації" за станом на 27.06.2013 року, тоді як обсяг спадкового майна має визначатися на момент відкриття спадщини.

У відповідності зі ст. 69 Закону України "Про нотаріат" нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

В порушення вказаних вимог закону, не визначивши достеменно склад та обсяг успадкованого майна, нотаріус неправильно визнала успадкованими відповідачем після смерті матері 1/18 частину спірного житлового будинку та 12,9 кв. м (98,9 кв.м-86 кв. м) загальної площі, і 13,3 кв. м ( 60,4-47,1 кв. м) житлової площі у будинку літ. "А", та успадкованим гараж літ. "Ж" зі спорудами 5,6 по АДРЕСА_1 які спадкодавцю на момент смерті не належали. Оскільки за ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, то видане нотаріусом 6 серпня 2013 року свідоцтво про право на спадщину у вищезазначеній частині, та в частині посилання на договір від 07 жовтня 1994 року про визначення порядку користування житловим будинком, як на правовстановлюючий документ, в порядку ст.1301 ЦК України, слід визнати недійсним, а позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

З огляду на те, що за ст.548 ЦК України 1963р. і за ст.12 Закону України "Про власність", що діяли на момент прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, момент набуття права власності в порядку спадкування (до початку дії ЦК України 2004 року) не пов'язувався з фактом реєстрації нерухомого майна, то висновок суду про те, що 1/18 частка будинку успадкована ОСОБА_6 після смерті чоловіка ОСОБА_5 не належала їй на момент її смерті, оскільки не була нею своєчасно зареєстрованою, є помилковим.

Водночас враховуючи те, що ОСОБА_7 є спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_6 за заповітом, належно і своєчасно прийняла спадщину, законних підстав позбавляти її права на спадщину повністю та визнавати свідоцтво про право на спадщину в цілому недійсним, у суду першої інстанції не було. Суд також неправильно застосував норми ст.ст.331ч.2,1216-1218,1268 ЦК України 2004р., які враховуючи час відкриття спадщини та момент її прийняття до правовідносин між сторонами застосуванню не підлягали.

Разом з тим, посилання відповідача на те, що позивач є власником 7/18 частин спірного будинку, а тому вона на законних підставах є власником решти 11/18 частин будинку, що разом становить одиницю, до уваги братися не можуть, оскільки нотаріус на момент видачі свідоцтва про право на спадщину мала виходити не з розміру частки позивача, а із тих правовстановлюючих документів - свідоцтв про право власності, які мала спадкодавець на момент смерті.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції слід скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати частково недійсним, видане ОСОБА_3, державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори 06.08.2013 року, зареєстроване в реєстрі за № 2257, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в частині визнання успадкованою після смерті ОСОБА_6 1/18 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в частині визнання успадкованими 12,9 кв. м загальної площі, та 13,3 кв. м житлової площі у будинку літ. "А", в частині визнання успадкованим гаражу літ. "Ж", по АДРЕСА_1 та в частині посилання на договір від 07 жовтня 1994 року (реєстровий номер 1-3679).

Вважати успадкованими ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_6 10/18 частин житлового будинку під АДРЕСА_1 що в цілому складається з житлового будинку літ. "А" загальною площею 86 кв. м, житловою площею 47,1 кв. м, надвірних споруд: літньої кухні літ. "Б", санвузла літ. "В", гаражу літ. "Г", сараю літ. "Д", вбиральні літ. "Є", споруд №1-4, І .

У решті позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. Дрішлюк Є.С. Сєвєрова