АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/535/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Кравчук В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНовікова О. М.
суддівХрапка В. Д. , Дмитренка М. І.
при секретаріПосипайко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 15 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_8, посилаючись на те, що у її власності є житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,47 га. Земельна ділянка перебуває в її користуванні. ОСОБА_8, який є власником суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2, незаконно самочинно побудував суцільну цегляну огорожу довжиною 7,1 м, висотою 2 м та три цегляні одноповерхові будівлі на межі із її земельною ділянкою.

Позивачка вважала, що відповідачем при будівництві вказаних споруд порушені норми ДБН 360-92 для обслуговування будівель та здійснення їх поточного ремонту.

Вважаючи, що незаконно побудовані будівлі та огорожа порушують її права як землекористувача, уточнивши свої позовні вимоги, позивачка просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та зобовязати відповідача знести обєкти самовільного будівництва, які знаходяться на межі їхніх земельних ділянок.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 15 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 витрати за надання правової допомоги в розмірі 1 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивачки у повному обсязі. При цьому вказує, що рішення, на його думку, незаконне та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено порушення її законних прав відповідачем, тому вимоги позовної заяви про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та знесення самовільної забудови, які розміщені по АДРЕСА_2 є такими, що задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВІ №483666 від 18.02.2000 року ОСОБА_6 належить житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,47 га. Земельна ділянка перебуває в користуванні позивачки.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №784459, виданого Шполянською міською радою 09.04.2008 року ОСОБА_8 є власником земельної ділянки площею 0,0585 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 889635, виданого реєстраційною службою Шполянського РУЮ Черкаської області 15.02.2013 року, відповідачу на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за вищевказаною адресою, який складається з: житлового будинку - А-1, прибудови - а, літньої кухні - Б, прибудови - б, душової -В, прибудови - в, погреба -Г, убиральні - Д, літньої кухні - Ж, огорожі -1, колодязя - 2, вигрібної ями - 3. Це також відображено у наявного в справі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Експерт за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи № 2136/13-23; №1293/1294/14-23 від 13.08.2014 року вказав, що, відповідно до Декларації про готовність обєкта до експлуатації на реконструкцію житлового будинку - А-1, прибудови - а до житлового будинку - А-1, літньої кухні - Б, прибудови - б до літньої кухні - Б, душевої - В, прибудови до душевої - В, погріба - Г, літньої кухні - Ж за адресою АДРЕСА_2, яка затверджена і підписана Інспекцією ДАБК в Черкаській області 27.12.2012 року № ЧК1 роботи виконані у відповідності до державних стандартів будівельних норм і правил та встановлено відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації, тобто закінчений будівництвом обєкт готовий до експлуатації.

Зіставляючи вимоги нормативних документів з результатами візуально-інструментального обстеження на території земельної ділянки АДРЕСА_2 відстань від титульного правого кута прибудови - б до огорожі, становить 0,83 м, відстань від правого титульного кута літньої кухні - Ж становить 0,88 м, що не відповідає вимогам п.3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Відповідно до п.3.25 ДБН 360-92 для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Отже в судовому засіданні встановлено, що спірні три будівлі не є самочинними. Споруджені відповідні інженерно-технічні заходи щодо запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівель.

Також колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що вказані дані з приводу відстані не можуть бути взяті до уваги, оскільки цегляна огорожа на земельній ділянці відповідача ОСОБА_8 встановлена в глибину його будинковолодіння, а тому відстань може відрізнятися від встановленої експертизою. Крім того самі відхилення є незначними і не можуть бути підставою для знесення.

Щодо посилань позивачки на незаконну самочинну побудову суцільної цегляної огорожі довжиною 7,1 м та висотою 2 м, то як вже зазначалося найменша відстань складає 0,83 м - 0,88 м, що згідно вищезаначеного висновку не відповідає п.3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та п.3.5.1-а «Правил благоустрою м. Шпола», проте відповідає п. 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій».

Пунктом 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій» передбачено, що дозволено проектувати огородження як окремих ділянок, так і усієї прибудинкової території садибної забудови. Висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 м на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій.

Висота капітальної цегляної огорожі побудованої відповідачем складає 1,96 м -1,98 м.

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що на даний час відсутні місцеві правила забудови, які б регламентували вимоги до огорожі суміжних земельних ділянок, а тому вимоги позивачки про знесення цегляної огорожі є необгрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Жодних доказів, які б свідчили про руйнування будинку та про погішення стану здоровя позивачки у звязку із діями відповідача суду не надано, як і не надано обгрунтованих доказів створення відповідачем перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання нею своїм майном.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянти на порушення вимог ст. 103 ЗК України також непереконливі і не можуть бути підставою для задоволення позову. ОСОБА_6 не надала достатніх доказів неприпустимого впливу діями відповідача на її земельну ділянку.

Таким чином суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 15 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :