УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Карпенко С.О., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розподіл житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом та, уточнивши його, просила провести поділ житлового будинку АДРЕСА_1 між нею та ОСОБА_7 по Ѕ частини кожній та визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту поділу, запропонованого у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 19 жовтня 2012 року та додаткової експертизи від 13 грудня 2013 року.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на ті обставини, що вони як спадкоємці отримали у власність спірний будинок по Ѕ частини кожна та не можуть вирішити питання про його поділ добровільно, просила задовольнити позов.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала доказів про можливість поділу будинку за варіантами, запропонованим управлінням містобудування та архітектури Миколаївської міської ради, не надала висновку щодо технічного стану основних конструктивних елементів будинку та можливості проведення ремонтно-будівельних робіт за першим варіантом поділу та погодження його з відповідними органами.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що органами місцевої влади відмовлено в погодженні варіантів поділу будинку за висновком експертизи, оскільки відсутня проектна документація на проведення перепланування та переобладнання.

Проте погодитися з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 542 кв. м, де кожному з них належить по Ѕ його частини, та вони не можуть дійти згоди щодо порядку його розподілу і користування земельною ділянкою.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 19 жовтня 2012 року та додаткової експертизи від 13 грудня 2013 року визнано технічно можливим поділити будинок та запропоновано три варіанти його поділу і встановлення порядку користування земельною ділянкою, визначено перелік робіт для переобладнання, облаштування газо- та електропостачання, водопостачання та водовідведення, визначена їх вартість та запропоновано кожному із сторін виконати відповідні роботи.

Співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, та за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів (ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 364 ЦК України, ст. 152 ЖК УРСР).

На звернення суду до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 11 березня 2014 року управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 20 березня 2014 року повідомило суд та виконком міської ради про наявність можливості перепланування житлового будинку відповідно до першого варіанту його поділу, запропонованого висновком експертизи, та визначення порядку землекористування з урахуванням запропонованого експертизою виконання відповідних робіт.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не виконав вимог процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, не перевірив та не дослідив докази, що містяться у справі і мають значення для її вирішення, не надав їм відповідної оцінки, зробив передчасний висновок про відмову у задоволенні позову, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права

При цьому правильно виходив з того, що для поділу будинку потрібно отримати дозвіл на переобладнання і перепланування будинку у відповідних органах, як передбачено ст. 152 ЖК УРСР, та направив відповідні запити.

Разом із тим, пославшись на лист Управління містобудування і архітектури Миколаївської міської ради як на підтвердження погодження першого варіанту поділу будинку, суд належним чином не дослідив його змісту, не перевірив наявності в ньому розбіжностей з варіантом поділу будинку та переліку робіт, визначених експертизою, не дав цим обставинам відповідної оцінки, зробив передчасний висновок про наявність таких розбіжностей та запропонував сторонам провести додаткову експертизу.

Також без наведення відповідних обґрунтувань, запропонувавши сторонам надати узгоджений з відповідними органами висновок щодо технічного стану основних конструктивних елементів будинку та можливості проведення в ньому ремонтно-будівельних робіт, суд не дослідив висновку експертизи про наявність для цього технічної можливості, не дав цим обставинам відповідної оцінки, а отримавши відмову позивачки у проведенні додаткової експертизи та такого дослідження, розцінив це як її небажання надавати докази.

Не вирішив питання про усунення можливих розбіжностей між висновком експертизи і пропозицією управління містобудування і архітектури у судовому засіданні шляхом допиту представника комісії та експерта.

Разом із тим, пославшись на відсутність проектної документації на газо-, водо-, електропостачання та водовідведення, як на одну із підстав відмови у позові, суд не перевірив, чи є це підставою для відмови у задоволенні позову та чи це є тими зобов'язаннями, які суд має покласти на одну із сторін при вирішенні питання про поділ будинку у своєму рішенні, не дав цим обставинам відповідної оцінки.

Крім того, суд обмежився дослідженням одного варіанту поділу будинку, запропонованого експертизою та не дослідив двох інших, не навів мотивів його переваги над іншими, не виконав вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України та не роз'яснив право сторонам обрати інший варіант поділу і звернутись до відповідних органів із заявою про отримання дозволу на переобладнання і перепланування будинку, не дав цим обставинам відповідної оцінки.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, не врахував, що лист про погодження першого варіанту поділу управління містобудування та архітектури направило на звернення суду до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, а пославшись на відсутність згоди відповідних органів на перепланування і переобладнання будинку, залишив без змін рішення суду першої інстанції.

При цьому суд звертався до голови адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради про розгляд питання про надання згоди щодо поділу будинку та отримав відповідь про відсутність у адміністрації таких повноважень.

28 липня 2014 року своєю ухвалою суд зобов'язав Виконавчий комітет Миколаївської міської ради та Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області розглянути це питання та отримав у відповідь розпорядження голови адміністрації про відмову у наданні дозволу на перепланування і переобладнання будинку у зв'язку із відсутністю у адміністрації таких повноважень.

Суд не виконав вимоги процесуального права та рекомендації, викладені у ч. 3 п 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7, не перевірив підстав відмови у наданні дозволу на перепланування і переобладнання будинку та при наявності у справі таких висновків, їх оспорювання позивачкою, не дав їм відповідної оцінки та не навів відповідного обґрунтування.

Ураховуючи, що такі порушення судами норм процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду потрібно скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2014 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. ОстапчукВ.О. Савченко