Справа № 184/194/15-ц
Номер провадження 2-о/184/32/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.20124.02.2015м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - Томаш В.І., при секретарі - Михайловій Т.В., розглянувши у м. Орджонікідзе цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про розірвання шлюбу», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом та просить суд розірвати шлюб з відповідачем, тому що їх сім'я розпалася через те, що не зійшлися характером, відсутнє взаєморозуміння, гармонійні відносини. Примирення між ними неможливе, оскільки в нього втрачені до відповідача які-небудь відчуття кохання.

В судове засідання позивач та відповідач не з'явилися, але надали до суду письмові заяви про розгляд справи в їх відсутність, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу та залишення дитини разом з батьком.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані, знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та підлягають задоволенню, тому як судом встановлено, що позивач та відповідач з 2004 року проживали у фактичних шлюбних сімейних відносинах, від яких в них є донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В подальшому 30 липня 2010 року сторони зареєстрували шлюб у встановленому законом порядку, позивач змінив своє прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2». Рішенням Орджонікідзевського міського суду від 8 жовтня 2014 року визнано батьківство позивача по відношенню до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі якого відділ ДРАЦС Орджонікідзевського міського управління юстиції 30 жовтня 2014 року вніс відповідні зміни до актового запису № 84 від 14 квітня 2005 року про народження ОСОБА_3.

Судом встановлено, що шлюб сторін носить формальний характер, сторони тривалий час шлюбних відносин не підтримують і спільно не проживають, втратили один до одного відчуття любові, спора про місце проживання дитини і про майно між ними немає, кожний категорично просять суд шлюб розірвати.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін по справі та їх малолітній дитині, а тому приходить до висновку про розірвання шлюбу. Відповідач останній час часто виїжджає за межі України до Російської Федерації, де перебуває тривалий час. В той же час донька ОСОБА_3 проживає з позивачем, цілком знаходиться на його утриманні та вихованні.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст.. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ст.160 Сімейного кодексу України батьки мають право на визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Питання щодо проживання доньки ОСОБА_3 між собою сторони вирішили в добровільному порядку та донька ОСОБА_3 проживає та бажає в подальшому проживати разом з батьком, проти чого не заперечує і сам відповідач по справі, про свідчить надана нею нотаріальна завірена заява.

Згідно ст.161 СК України якщо мати чи батько, які мешкають окремо, не дійшли згоди щодо місця проживання малолітньої дитини, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона облікована.

Згідно ч.2 ст.161 Сімейного кодексу України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами по справі. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити прізвище «ОСОБА_2».

Керуючись ст. ст. 109 - 112, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 209 - 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Шлюб, зареєстрований 30 липня 2010 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області по актовому запису № 113 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, від якого є донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, розірвати.

Прізвище позивачу та відповідачу залишити «ОСОБА_2».

Доньку ОСОБА_3 залишити проживати з батьком за місцем його постійного проживання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 - днів з дня ухвалення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш