Ухвала

іменем україни

19 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Харківського національного медичного університету про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення середньої заробітної плати за затримку виплати розрахунку, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4, від імені якої діє представник ОСОБА_5, на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 1972 року вона працювала у Науково-дослідному інституті гігієни праці та профзахворювань (далі - НДІГПП) Харківського національного медичного університету (далі - Харківський НМУ). 01 жовтня 2008 року її переведено на посаду провідного інженера з охорони праці експлуатаційно-технічного відділу клініки НДІГПП Харківський НМУ. 12 червня 2014 року її звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки відсутні, на її думку, факти систематичного невиконання нею без поважних причин обов'язків. Накази про застосування до неї дисциплінарних стягнень у вигляді догани вважає необґрунтованими, оскільки в них відсутня мотивувальна частина та з ними вона не ознайомлена, крім того, ці накази винесено з порушенням ст. 148 КЗпП України. На обґрунтування моральної шкоди зазначила, що систематичні протиправні дії з боку відповідача, що виразилися у безпідставному притягненні до дисциплінарної відповідальності на підставі наказів № № 162, 422 та подальше безпідставне звільнення завдали їй моральних страждань, порушенні нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя.

Уточнивши під час розгляду справи вимоги позову, ОСОБА_4 просила поновити її на роботі на посаді провідного інженера з охорони праці експлуатаційно-технічного відділу НДІГПП Харківський НМУ, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також середній заробіток за 5 днів затримки остаточного розрахунку у сумі 220 грн 79 коп. Крім того, просила стягнути на свою користь 40 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, від імені якої діє представник, просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з недоведеності та безпідставності заявлених позовних вимог.

При цьому, на підставі наявних у матеріалах справи доказів суд дійшов висновку, що позивач тривалий час неналежним чином відносилася до своїх службових обов'язків, виявлених роботодавцем недоліків не усувала, отже, застосування відповідачем стосовно позивача дисциплінарних стягнень та подальше звільнення вчинено з дотриманням вимог законодавства про працю. Крім того, суд встановив, що остаточний розрахунок з позивачем здійснено відповідачем вчасно, без порушень вимог законодавства.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, від імені якої діє представник ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В. Дем'яносов

І.К. Парінова