АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 2120 /2015 р. Головуючий у 1 інстанції - Остапчук Т.В.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Осмолович В.С.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 р.

в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2

до Комунального підприємства «Київпастранс», 3-особа: ОСОБА_3

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.С., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

Встановила :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 р. відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Київпастранс», 3-особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 просить це рішення скасувати і постановити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди посилаючись на те, що 1.04.2012 р. о 11-50 год. на вул Миропільській в м.Києві сталась ДТП між трамваєм марки Т-3 інв.номер НОМЕР_1, що належить Дарницькому ТРЕД КП «Київпастранс», під керуванням водія ОСОБА_3 було скоєно наїзд на пішохода ОСОБА_4, яка в результаті наїзду отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозгової травми, забиття головного мозку, перелому основи черепа, в зв»язку з чим була доставлена до реанімаційного відділення КМКЛШМД, де від нанесених травм померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

З цих підстав позивачі пред»явили позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, пов»заної з лікуванням та похованим ОСОБА_4 та просили стягнути на користь ОСОБА_1 - чоловіка померлої матеріальну шкоду в сумі 28792 ,53 грн., моральну шкоду в розмірі 75000 грн., на користь ОСОБА_5 - дочки померлої матеріальну шкоду в розмірі 30000 грн., моральну шкоду в розмірі 75000 грн.

Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 8.02.2013р. була скасована постанова інспектора дізнання ВДАІ Деснянського РУГУ МВС України від 18.08.2012 р. про відмову в порушенні кримінальної справи для проведення додаткової перевірки.

21.03.2013р. за фактом смерті ОСОБА_4 Деснянським РУГУ МВС України було зареєстровано кримінальне провадження №0004326 , за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке 22.05.2013 р. було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи КНДІСЕ №6851/13-52 від 30.10.2013 р. з технічної точки зору, водій трамваю «-3» ОСОБА_3 з моменту виникнення небезпеки для руху, повинна була діяти у відповідності з вимогами п.12.3 ПДР. З вказаного водієм ОСОБА_3 моменту виникнення небезпеки (моменту виявлення пішохода) та за умови швидкості руху трамваю -3 -15 км/год., водій ОСОБА_3 не мала технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 Невідповідностей вимогам п.12.3 ПДР України в діях водія трамваю Т-3№ інв.НОМЕР_1 не вбачається.

Допитаний судом першої інстанції судовий експерт ОСОБА_6, який проводив експертизу, підтвердив висновки експертизи.

Крім того, згідно матеріалів кримінального провадження №0004326 встановлено, що слідчим СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м.Києві Войтко Ю.М. призначалась автотехнічна експертиза. Згідно висновків експерта НДЕКЦ від 13.05.2013р. № 125/ат в ситуації, що склалась на дорозі перед ДТП, в діях водія трамвая "Т-3" ОСОБА_3 з технічної точки зору експертом невідповідностей вимогам пункту 12.3 ПДР України не вбачається. Причиною виникнення даної ДТП з технічної точки зору є виникнення небезпеки для руху водія трамвая "Т-3" ОСОБА_3 на відстані меншій, ніж відстань яка необхідна для зупинки керованого нею транспортного засобу в умовах місця пригоди.

Згідно п.п.4.10 ПДР перед виходом на проїзну частину із-за транспортних засобів, що стоять та будь-яких об»єктів, що обмежують наглядовість, пішоходи повинні впевнитись у відсутності транспортних засобів, що наближаються.

Згідно п.4.14 ПДР пішоходам забороняється : а) виходити на проїзну частину не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху (раптовий вихід на проїзну частину пішоходів може спровокувати виникнення ДТП, тому, в даному пункті ПДР зазначено, що пішохід, перш ніж вийти на проїзну частину, зобов»язаний переконатися в безпечності виконання маневру); б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід (незважаючи на те, що в деяких випадках пішоходи мають перевагу в русі, вони зобов»язані переконатись в тому, що їхній рух буде безпечним і не створить аварійної обставновки на проїзній частині. Раптовий вихід пішоходів на проїзну частину є однією з причин виникнення аварійної обстановки та ДТП).

Згідно ст.1187 ч.2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст.1172 ЦК України відшкодування шкоди завдану працівником при виконання трудових обов»язків здійснює власник-юридична особа.

Згідно п.7. постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи яка здійснює діяльність, що джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено ( але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч.2 ст.1193 ЦК України) у кожному конкретному випадку має вирішуватись урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану, тощо).

Згідно ч.2, 3 ст.1195 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою стаття 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Згідно ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я фізичній особі, зобов»язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленного харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, судова колегія вважає, що з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог повністю погодитися не можна.

Так, судом встановлено відсутність вини водія трамваю, що підтверджується висновками судової автотехнічної експертизи КНДІСЕ №6851/13-52 від 30.10.2013 р., а також, висновками експерта НДЕКЦ від 13.05.2013р. № 125/ат, висловлених експертом при проведені автотехнічної експертизи що міститься у матеріалах кримінального провадження №0004326.

Також судом та в рамках кримінального провадження досліджувались обставини ДТП, що сталася 1.04.2012 р. о 11-50 год. на вул. Миропільській в м.Києві та призвела до травмування та загибелі потерпілої.

Так, зокрема, було встановлено, що ДТП сталася внаслідок грубої необережності потерпілої, в районі торгових павільйонів ринку «Юність», раптово із-за автомобілів, що рухалися по проїзній частині дороги, яка розташована по ліву сторону від трамвайних колій, вибіг пішохід, тобто потерпіла ОСОБА_4, яка перетинала лінію руху трамваю НОМЕР_1 зліва направо. Водій трамваю ОСОБА_3 помітила пішохода на відстані 8,6 м до трамваю, пішохід до трамваю пробіг 6,2 м.

Згідно висновків автотехнічних експертиз порушення ПДР України, зокрема п.12.3, у діях водія трамваю немає. Навпаки, має місце порушення п.п.4.10, 4.14 а, б ПДР України з боку потерпілої ОСОБА_4, що і призвело до наїзду на неї та її травмування.

Так, з пояснень свідка ДТП ОСОБА_3 вбачається, що потерпіла різко вибігла на трамвайне полотно зі сторони дороги, де рухалися автомобілі та бігла в темпі середнього бігу зліва направо, прямо під колеса трамваю, що усе було зненацька, що пішохід вибіг із-за автомобілів, що водій застосувала екстренне гальмування та нажала одночасно на звуковий дзвінок, але наїзду уникнути не вдалося. Жінка була одягнута у одяг чорного кольору, на голові у неї був капюшон, коли вона бігла через трамвайні колії, то в напрямку трамваю не дивилася.

Таким чином, судова колегія вважає, що вказана ДТП сталася внаслідок грубої необережності потерпілої.

Виходячи із зазначених норм чинного законодавства позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, оскільки, вказане рішення оскаржив тільки позивач ОСОБА_8, то підлягають задоволенню витрати, понесені на поховання в сумі 3400 грн., що підтверджується наданою суду квитанцією (а.с.10, 48), і які відповідно до вимог закону не можуть бути зменшені та витрати придбання ліків.

Витрати на придбання ліків становить суму 42288,63 грн.. (а.с.10, 16-46).

Оскільки, позивач ОСОБА_1 просив стягнути на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 28 792,53 грн., то витрати на придбання ліків слід визначити у сумі 25 392,53 грн. (28792,53 грн.- 3400 грн.=25 392,53 грн.), і стягнути на його користь загальну суму матеріальної шкоди - 28 792,53 грн.

Що стосується вимог позову щодо стягнення моральної шкоди, то рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскільки, внаслідок загибелі потерпілої, яка була його дружиною, йому було завдано певних моральних страждань.

Проте, враховуючи відсутність вини водія трамваю, грубу необережність потерпілої, характер і обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, судова колегія вважає, що розмір моральної шкоди, завданої позивачеві слід визначити у сумі 30 тис.грн., а в решті позову відмовити.

Тому рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 належить скасувати і постановити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки позивачка ОСОБА_2 рішення суду не оскаржила, то в решті рішення належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 р. в частині позовних вимог ОСОБА_1 - скасувати і постановити нове, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 28 792,53 грн. та моральну шкоду в сумі - 30 000 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24.09.2014 р. в решті залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :