Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є. у. №233/6648/14-ц
Провадження № 22-ц/778/3251/15
Головуючий у 1-й інстанції: Бєлостоцька О.В.
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Костянтинівського професійного будівельного ліцею на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Костянтинівського професійного будівельного ліцею, третя особа: ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

18 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Костянтинівського професійного будівельного ліцею, третя особа: ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Зазначила, що з 14.08.1986 року вона займала посаду майстра виробничого навчання в Костянтинівському професійному будівельному ліцеї.

З 2010 року, після підвищення кваліфікації у Донецькому Інституті післядипломної освіти інженерно-педагогічних працівників і отримання відповідного сертифікату з курсу «Сучасні інформаційні технології», працювала майстром виробничого навчання за спеціальністю «Оператор комп'ютерного набору, секретар керівника».

Наказом Директора Костянтинівського професійного будівельного ліцею № 135-вк від 01.12.2014 року її звільнено з роботи у зв'язку із скороченням чисельності працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Вважає звільнення незаконним, оскільки відповідачем порушені вимоги частин 1,2 статті 42 КЗпП України - не взято до уваги те, що вона мас переважне право на залишення на роботі, так як має більш тривалий безперервний стаж роботи, більш високу кваліфікацію та продуктивність праці, має на утриманні доньку - ОСОБА_4, яка перебуває у декретній відпустці, та двох онуків - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Їй пропонували іншу роботу в Костянтинівському професійному будівельному ліцеї, але запропоновані посади потребували наявності документів про освіту відповідного напрямку підготовки, яких вона не мала.

28.11.2014 року вона письмово повідомила директора ліцею ОСОБА_3 про свій виїзд до м. Київ для проходження очного етапу навчання у Міжрегіональному центрі професійно-педагогічної майстерності Міжрегіонального вищого професійного училища зв'язку з 01.12.2014 року по 10.12.2014 року (заочний етап розпочався з 06.10.2014 року відповідно до наказу № 297а від 01.10.2014 року, згідно якого її зараховано для проходження курсового навчання за професією «Оператор комп'ютерного набору»).

10.12.2014 року вона отримала свідоцтво про закінчення курсу навчання та отримання професії (підвищення кваліфікації за професією) «Оператор комп'ютерного набору 1 категорії».

11.12.2014 року вона отримала наказ про своє звільнення, дійсною причиною якого вважає особисту зацікавленість директора технікуму, який просив її звільнитися за власним бажанням, а не реальне скорочення чисельності та штату. Профспілка Костянтинівського професійного будівельного ліцею не розглядала, питання та відповідно не надавала згоди на її звільнення. До того ж відповідач звільнив її в період перебування у відпустці, про надання якої вона написала заяву 28.11.2014 року. Незаконним звільненням їй заподіяна моральна шкода, яка полягала в порушенні її трудових прав, погіршенні стану здоров'я, зміні звичайного способу життя, порушенні звичайного кола спілкування у зв'язку з відстороненням співробітників Костянтинівського професійного будівельного ліцею.

Позивач просила суд поновити її на роботі - на посаді майстра виробничого навчання Костянтинівського професійного будівельного ліцею, стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 8 210 грн. 80 коп., у відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2015 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді майстра виробничого навчання Костянтинівського професійного будівельного ліцею з 01.12.2014 року.

Стягнуто з Костянтинівського професійного будівельного ліцею на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 8 210 грн. 80 коп.

Стягнуто з Костянтинівського професійного будівельного ліцею на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 2 000 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

ОСОБА_2, в апеляційному порядку рішення суду в частині відмови їй у задоволенні позову не оскаржила.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Костянтинівський професійний будівельний ліцей подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2015 року скасувати в частині задоволення вимог ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Апелянт, третя особа подали до апеляційного суду Запорізької області заяви про розгляд управи у їх відсутності.

Розгляд апеляційної скарги проведено в режимі відео конференції за участю ОСОБА_2

Вислухавши у судовому засіданні апеляційного суду Запорізької області доповідь судді, вислухавши пояснення ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що його постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивачки відбулося з порушенням вимог діючого трудового законодавства, тому вона підлягає поновленню на роботі з 01.12.2014 року на посаді майстра виробничого навчання Костянтинівського професійного будівельного ліцею, зі стягненням з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодуванням моральної шкоди.

Такий висновок відповідає фактичним обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 має вищу освіту, у 1977 році закінчила Київський технологічний інститут легкої промисловості, їй присвоєно кваліфікацію інженер-конструктор-технолог.

На підставі наказу № 74 Костянтинівського міського відділу народної освіти від 14 серпня 1986 року позивачку за її заявою переведено майстром виробничого навчання до СПТУ № 39, яке, як вбачається із записів в трудовій книжі позивача, згодом було реогранізоване у Костянтинівський професійний будівельний ліцей ( а. с. 11-18).

В період часу з 22 жовтня 2007 року по 02 листопада 2007 року ОСОБА_2 підвищувала кваліфікацію в Донецькому інституті післядипломної освіти інженерно-педагогічних працівників за програмою керівних та педагогічних працівників професійно-технічних навчальних закладів з курсу "Сучасні інформаційні технології", що підтверджується сертифікатом № 25. Після цього вона як майстер вирбничого навчання була закріплена за групою учнів "Оператор компютерного набору. Секретар керівника" ( а. с.19 ). 18 червня 2014 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво № 25, відповідно до якого їй присвоєно кваліфікацію оператор компютерного набору 1 категорії, секретар керівника (організації, підприємства, установи) ( а. с. 20 ).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

За вимогами ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Тільки за умов рівних продуктивності праці та кваліфікації має розглядатись питання про наявність переважного право на залишення на роботі з підстав, передбачених ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

01 вересня 2014 року Костянтинівським професійним будівельним ліцеєм було видано наказ № 130 про скорочення з 14 листопада 2014 року посади майстра виробничого навчання та вирішено внести відповідні зміни до штатного розпису ( а. с. 70,71).

Штатний розпис ліцею станом на 01 вересня 2014 року містив дані про наявність 15 штатних посад майстра виробничого навчання, із них 9 мають 12 тарифний розряд як і позивач ОСОБА_2 Також були наявні дві вакансії - майстра виробничого навчання та майстра виробничого навчання 1 категорії ( а. с. 98-101 ).

Як вбачається із порівняльної таблиці з визначення осіб, що мають переважне право на залишенн на роботі при скороченні чисельності працівників, розглядалися три кандидатури майстрів виробничого навчання на звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України - майстри виробничого навчання ОСОБА_2, яка має вищу освіту, 28 років стажу роботи на посаді, 12 розряд; ОСОБА_8, яка має неповну вищу освіту, 15 років 10 місців стажу роботи на посаді, 11 тарифний розряд; ОСОБА_9, якка має неповну вищу освіту, 37 років стаж роботи на посаді, 12 тарифний розряд ( а. с. 20,115-119 ).

Зясовано також, що ОСОБА_2 за час роботи майстром виробничого навчання неодноразово заохочувалась, а саме: 15 січня 1986 року оголошено подяку; 14 червня 1990 року за високі показники в навчально-виховному процесі оголошено подяку; 25 вересня 1993 року з нагоди Дня вчителя оголошено подяку; 05 квітня 2006 року за сумлінну працю в ході атестації ліцею оголошено подяку.

26 квітня 2005 року їй присвоєнне педагогічне звання "Старший викладач". З атестаційного листа від 29 березня 2013 року видно, що протягом останніх 5 років перед проведенням атестації позивачка підвищувала кваліфікацію в Національній академії педагогічних наук України, Університеті менеджменту освіти, Інституті післядипломної освіти інженерно-педагогічних працівників за програмою майстрів виробничого навчання ПТНЗ - свідоцтво 12СПК № 957107 від 27 березня 2013 року. За результатами атестації вона визнана такою, що відповідає займаній посаді та 12 тарифному розряду ( а. с.174 ).

ОСОБА_2 перед звільненням була попередженя про звільнення з 14 листопада 2014 року і їй запропоновано переведення на вакантні посади: майстра виробничого навчання на спеціальністю "Електрозварник ручного зварювання. Слюсар з ремонту автомобілів", майстра виробничого навчання за спеціальністю "Кухар.Кондитер", начальнику штабу цивільної оборони, юрисконсульта, практичного психолога, лаборанта, комірника, комірника інструментальної комори, прибиральника службових приміщень, прибиральника території ( а. с. 21.22,24,113 ).

01 грудня 2014 року за наказом № 135-вк ОСОБА_10 звільнено з посади майстра виробничого навчання Костянтинівського професійного будівельного ліцею на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України ( а. с. 11-18,31 ).

Станом на 01 грудня 2014 року в штатному розписі Костянтинівського професійного ліцею були наявні 15 посад майстрів виробничого навчання, в тому числі, і 9 штатних одиніць майстра виробничого навчання 12 тарифного розряду, який має позивач по справі, та дві вакансії - майстра виробничого навчання і майстра виробничого навчання 1 категорії ( а. с.102-105 ).

Станом на 02 грудня 2014 року штатний розпис навчального закладу містив дані про наявність 8 штатних посад майстрів виробничого навчання 12 тарифниного розряду (а.с.201-203). Станом на 01 січня 2015 рок в штаті навчального закладу 19 посад майстрів виробничого навчання, в тому числі, 14 штатних посад майстрів, які мають 12 тарифний розряд При цьому штатними розписами передбачені відмінності посад майстрів виробничого навчання виключно за категоріями та тарифними розрядами, а не закріпленням за окремими групами учнів з відповідних професій ( а. с. 106-109 ).

Суд першої інстанції повно, всебічно дослідив фактичні обставини справи, дав належну оцінку доказам, і дійшов правильного висновку, що відповідач, звільняючи ОСОБА_2 з роботи за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, в порушення вимог частини 1 статті 42 КЗпП України, не дослідив належним чином та не врахував наявність у неї переваги перед іншими працівниками на залишення на роботі, і незаконно розірвав з нею трудовий договір. При цьому навів в рішенні відповідні доводи з посиланням на наявні у справі документи та норми матеріального права.

Згідно частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який рогзядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку.

За змістом частини 1 статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що при вирішенні позову ОСОБА_2 знайшов своє підтвердження факт порушення відповідачем її трудових прав, оскільки вона була звільнена з порушенням вимог діючого законодавства, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, призвело до її моральних страждань та переживань, суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. При цьому виходив із конкретних обставин справи та засад розумності, виваженості і справедливості

Колегія суддів вважає, що рішення є законним, обгрунтованим і справедливим, підстави для його скасування відсуцтні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що спір вирішено неправильно.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Костянтинівського професійного будівельного ліцею відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: