Справа № 212/4396/2012 Провадження № 22-ц/772/507/2015Головуючий в суді першої інстанції Вохмінова О. С.
Категорія 20 Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бізнесторгінвест» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2014 року в цивільній справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бізнесторгінвест» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма «ДЛД» про визнання договору недійсним, -

встановила:

В березні 2012 ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» року звернулося до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.04.2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 придбав 1/50 частку торговельного комплексу та офісу, що розташовані по АДРЕСА_1, що складається з приміщень в будівлі «А»: І поверх - частина приміщення № 2(2-18), площею 21,3 кв.м.

Відчужувана частка приміщення належала ОСОБА_3 на підставі рішення Ленінського райсуду м. Вінниці № 2-7333/08 від 17.10.2008 року, яке 22.02.2012 року було скасоване Апеляційним судом Вінницької області. Разом з тим, право власності на приміщення торгівельно-офісного центру на підставі договору від 20.09.2006 року та відповідно до cт. 876 ЦК України повинно було належати ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест», оскільки між цим товариством, як замовником, ТОВ «ВТФ «ДАД» (генеральний підрядник), ТОВ «НБК» (субпідрядник) був укладений договір №20/09-001 на будівництво торгівельно-офісного центру по АДРЕСА_1, з інженерними мережами та благоустроєм земельної ділянки, відповідно до проектно-кошторисної документації.

Замовником було повністю профінансовано будівництво, але у зв'язку з тим, що підрядником ТОВ «ВТФ «ДАД» не були виконані умови договору, а зокрема, не були передані замовнику документи для оформлення права власності на об'єкт будівництва, крім того, об'єкт будувався на земельній ділянці, що знаходилась в оренді у ОСОБА_3, на підставі договору про спільну пайову участь в реалізації інвестиційного проекту від 24.11.2005 року, про що не було відомо замовнику, рішенням суду за ОСОБА_3 було визнано право власності, а за наслідками таких шахрайських дій порушена кримінальна справа.

Позивач вважає, що вказане нерухоме майно належить йому відповідно до положень ст. 876 ЦК України, оскільки саме він виступав замовником будівельних робіт зі зведення спірної будівлі, що підтверджується договором підряду від 20 вересня 2006 року, укладеного між ним та ТОВ ВТФ «ДЛД» та ТОВ «НКБ».

На підставі того, що ОСОБА_3 відчужила приміщення, яке належало їй на праві власності на підставі скасованого в подальшому рішення суду, позивач просив визнати договір купівлі-продажу від 24.04.2009 року недійсним та витребувати у ОСОБА_2 на користь ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» частку торгівельного комплексу та офісів, площею 21,3 кв.м.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 02 грудня 2013 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.07.2014 року рішення в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу скасоване, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції зазначив, що із платіжних доручень, довідок про вартість виконаних підрядних робіт, актів приймання виконання підрядних робіт випливає, що ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» (замовник) виконав своє грошове зобов'язання за договором будівельного підряду, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва (100 % передоплату), тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт, а тому укладений 24 квітня 2009 року договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 порушує його майнові права щодо спірної будівлі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2014 року у задоволенні позову ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» відмовлено.

Представник ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Вінницького міського суду від 09.12.2014 року та ухвалити нове про задоволення позову.

Свої вимоги мотивував тим, що рішення суду постановлене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, які приймають участь у справі та з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги судочинства вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» суд першої інстанції прийшов до висновку, що договір купівлі-продажу від 24.04.2009 року не порушує майнових прав ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест», зокрема прав на збудоване майно в майбутньому, оскільки об'єкт збудований без дотримання вимог Закону України «Про планування і забудову території», Закону України «Про архітектурну діяльність», Порядку проведення експертизи містобудівної документації, затвердженого постановою КМУ № 157 від 20.10.2000 року, які регулюють порядок розробки проектної документації, надання та оформлення дозвільної документації на проведення будівельних робіт», а за таких обставин договір не може бути визнаний недійсним.

У даному випадку суд, відмовляючи в задоволенні позову, в порушення вимог п. п. 1, 5 ст.214 ЦПК України належним чином не вирішив питання щодо наявності обставин, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, дав невірну оцінку доказам, невірно застосував норми матеріального права, а тому його висновок є неправильним.

Судом встановлено, що 20.09.2006 року між ТОВ «ВТФ «ДЛД» (генеральний підрядник), ТОВ «Компанія «Бізнестпоргінвесгп» (замовник) та ТОВ «НБК» (субпідрядник) укладено договір будівельного підряду № 20/09-001, предметом якого є будівництво торгівельно-офісного центру з інженерними мережами по АДРЕСА_1 та благоустроєм земельної ділянки за вказаною адресою, відповідно до проектно-кошторисної документації (а.с. 335-345 т. 1).

18.04.2008 року укладена додаткова угода, відповідно до якої сторони визначили, що загальна площа забудови становить 1136 кв.м., вартість будівництва - 3 976 000 грн. (а.с. 347 т. 1).

Згідно з умовами цього договору генеральний підрядник зобов'язується, зокрема, забезпечити отримання дозволу на виготовлення проекту та відведення земельної ділянки під будівництво об'єкта, організувати розробку проектно-кошторисної документації, прийняти на себе всі обов'язки та права генеральної підрядної організації, надати замовнику документи, що підтверджують статус даної організації та легальне право на виконання будівельно-монтажних робіт, своїми та залученими силами виконати всі роботи у обсягах передбачених календарним планом, і здати роботи відповідно з проектною документацією, будівельними нормами і правилами, забезпечити юридичне супроводження будівництва об'єкта і по закінченню надати замовнику або іншим особам за їх поданням необхідні документи для подальшого оформлення права власності на відповідні частки об'єкту.

Замовник зобов'язується, зокрема, сплатити генеральному підряднику вартість послуг та витрат з виконання ним зобов'язань згідно з договором, а по закінченню будівництва прийняти об'єкт від генерального підрядника за актом і забезпечити його заселення та експлуатацію.

Із платіжних доручень, довідок про вартість виконаних підрядних робіт, актів приймання виконаних робіт вбачається, що ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» (замовник) виконало своє грошове зобов'язання за договором будівельного підряду, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва (стовідсоткову передоплату), тобто вчинило дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, згідно ст. 627 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із ч. 1 ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 876 ЦК України, власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215ЦК України).

Статтею 658 ЦК України встановлено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 Закону).

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Враховуючи наведене, а також те, що ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» виконало, як замовник, своє грошове зобов'язання за договором будівельного підряду, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва шляхом стовідсоткової передоплати, тобто вчинило дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт, укладений 24.04.2009 року договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 порушує майнові права замовника ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест».

На час укладення договору купівлі-продажу від 24.04.2009 року власником спірного нерухомого майна на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17 жовтня 2008 року була ОСОБА_4

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 22 листопада 2012 року апеляційну скаргу ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17 жовтня 2008 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на торгівельний комплекс та офіс по АДРЕСА_1, а тому слід вважати, що ОСОБА_3 не набула права власності на торговельний комплекс та офіс, що знаходяться по АДРЕСА_1 та не мала права на укладання договору купівлі-продажу.

Згідно ст. 309 ЦПК України це дає підстави апеляційному суду для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення у справі нового рішення щодо задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бізнесторгінвест».

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бізнесторгінвест» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/50 часток торгівельного комплексу та офісу по АДРЕСА_1, від 24.04.2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений 24.04.2009 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

"З оригіналом вірно"

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.