АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 758/11668/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4840/15
Головуючий у суді першої інстанції: Декаленко В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

18 березня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року у справі за позовом , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд з України неповнолітньої дитини без згоди та супроводу другого з батьків,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року у задоволенні відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у вересні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд з України неповнолітньої дитини без згоди та супроводу другого з батьків, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 24 липня 2010 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та знаходиться повністю на її утриманні. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 квітня 2012 року шлюб було розірвано.

Зазначила, що відповідач протягом трьох років участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини та її здоров'ям не цікавиться, від сплати аліментів за рішенням суду ухиляється, будь-якої матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Дитина часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Крім того, позивач має родичів, які проживають в Російській Федерації, Республіці Білорусь тому виникає необхідність перетину кордону цих держав з метою їх відвідування та піклування про них. Також зазначила, що батько дитини згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон не надає і взагалі не цікавиться її здоров'ям, матеріальним та духовним благополуччям.

У зв'язку із викладеним просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України строком до 30 днів неповнолітньої дитини ОСОБА_5 у супроводі її матері без згоди та супроводу батька, ОСОБА_4 до країн Росії, Білорусії, Туреччини, Єгипту, ОАЕ, Болгарії, Польщі, Чехії, Угорщини, Словаччини, Італії, Іспанії, Франції, Німеччини, Греції, Ізраїлю з моменту винесення рішення і до досягнення дитиною 16 років. Також просила суд дозволити без згоди батька виготовлення проїзного документа для виїзду за межі України.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2010 року по 6 квітня 2012 року.

Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1, видане відділом РАЦС Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 8 лютого 2011 року, актовий запис № 248.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 6 квітня 2012 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного га соціального розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 № 231 (із змінами).

За положенням ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив з того, що надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування - суперечить положенням чинного законодавства.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом не враховано, що відповідач не надає згоду на виїзд дитини за кордон, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з таким проханням.

Крім того, колегія суддів критично ставиться до показів свідка ОСОБА_6, оскільки вона є родичем позивача та зацікавлена у розгляді справи на користь позивача.

Посилання апелянта на те, що відповідач не бере участі у житті дитини та не цікавиться її здоров'ям не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки зазначені обставини не мають відношення до розгляду даної справи.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді