АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/140/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кравець Д.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Поліщук Н.В., Болотова Є.В.

при секретарі: Прохоровій В.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Сабітова С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 травня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення страхового відшкодування.

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між сторонами було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, згідно якого вона застрахувала у відповідача майнові інтереси пов'язанні з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем марки «Skoda Oktavia», державний номерний знак НОМЕР_1. 03 листопада 2013 року трапився страховий випадок, а саме внаслідок короткого замикання, застрахований автомобіль згорів. У подальшому, дотримуючись вимог законодавства та умов договору, вона повідомила відповідача про настання страхового випадку та надала пакет необхідних документів, для виплати належного страхового відшкодування. 25 грудня 2013 року відповідач повідомив її про відмову у виплаті страхового відшкодування згідно п. 7.3 договору. Однак, на думку позивача, дана відмова є неправомірною, такою, що суперечить приписам законодавства України та умовам договору. А відтак, просила суд, стягнути з відповідача на її користь 95 000 гривень невиплаченого страхового відшкодування.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 6 травня 2014 року ОСОБА_5 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, де ставила питання про його скасування та постановлення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Мотивуючи свою вимогу тим, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Вказуючи при цьому на безпідставність посилань щодо порушення водієм ТЗ п.п. 7.1.1 договору про повідомлення страховика не пізніше 48 годин про настання події, п.п. 7.1.3 договору щодо сповіщення протягом 1-ї години компетентних органів, та п.п. 7.1.2. договору щодо негайного вжиття всіх необхідних заходів для порятунку та збереження застрахованого ТЗ. Оскільки, такі обставини не відповідають дійсності, водієм було дотримано усі необхідні умови у тій ситуації, що склалася. Зокрема, вчасно як це стало можливим повідомлено спеціальні ограни та отримані відповідні довідки.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.

Представник відповідача не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді -доповідача, вислухавши пояснення осіб які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону та умовах договору страхування, зазначаючи також при цьому на відсутність доказів, які б підтверджували заявлені вимоги позивача.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом при розгляді справи встановлено, що 20 серпня 2013 року між сторонами було укладено договір № 3112/261/000013 добровільного страхування транспортного засобу. Згідно умов якого позивач застрахувала відповідача майнові інтереси, що пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем марки ««Skoda Oktavia» державнийномерний знак НОМЕР_1, строком до 20 серпня 2014 року. Вигодонабувачем за договором призначено АТ «Родовід Банк».

03 листопада 2013 року, близько 05 год. 00 хвилин біля ставка по вул. Леніна в с. Козинці Київської області, внаслідок короткого замикання застрахований автомобіль згорів. У зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Листом від 25 грудня 2013 року № 2260/09-203 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, на підставі п.п. 11.1.1-11.1.8 п. 11.1 договору, згідно якого підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є порушення позивачем п.п. 6.2.7, 6.2.10, 7.1.1.-7.1.3 договору , а саме: - повідомлення страховика не пізніше 48 годин про настання події, - сповіщення протягом 1-ї години компетентних органів, - негайного вжиття всіх необхідних заходів для порятунку та збереження застрахованого ТЗ.

Водій пояснюючи обставини щодо загоряння автомобіля, серед іншого вказував також на те, що він зміг звільнитися із палаючого автомобіля без телефону, а відтак перебуваючи на місці події не міг викликати відповідні служби, повідомити страховика та здійснити необхідні засоби для порятунку майна. Так як вогнегасник залишився у палаючому автомобілі, який перебував за межами населеного пункту.

Вже вдома з корпоративного номеру мобільного телефону, були здійснені дзвінки та викликані працівники органів міліції, Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Виклик спеціальних органів також підтверджується тим, що після прибуття на місце пожежі, працівниками ДАІ було здійснено тестування на алкоголь водія ОСОБА_6 У документі про тестування зазначено час здійснення такого тестування: "2013.11.03 11:56"., та зафіксовано тверезість водія - 0,00%.

Також було повідомлено страхову компанію, представники якої ( аварійний комісар та начальник відділу врегулювання збитків) прибули в день пожежі на місце пригоди, а на наступний день, тобто 04.11.2013 року позивачем була подана заява до страхової компанії з повідомленням про настання страхового випадку.

Відповідно до висновку № 53/в/07.11.2013 року виконаного дослідницько - випробувальною лабораторією головного управління ДСНС України в Київській області, подія, яка трапилася 03.11.2013 року з автомобілем дійсно є пожежею, причиною якої могло стати коротке замкнення в електромережі автомобіля.

Зазначене вище, дає підстави стверджувати про те, що позивачем були дотримані вимоги в частині повідомлення страховика не пізніше 48 годин про настання події, - сповіщення протягом 1-ї години компетентних органів, - вжиття всіх необхідних заходів для порятунку та збереження застрахованого ТЗ.

У відповідності до п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ № 4» Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, з урахуванням змісту ст. 979 ЦК та ст. 16 Закону України «Про страхування», у разі настання страхового випадку страховик зобов'язується виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком.

Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що зазначена вище подія не є страховим випадком у ході розгляду справи відповідачем надано не було.

А відтак, відмова відповідача визнати подію, яка сталася 03 листопада 2013 року, близько 05 год. 00 хвилин за участю застрахованого автомобіля позивача, страховим випадком, не узгоджується як з матеріалами справи так і нормами діючого законодавства.

Зазначене вище свідчить про виникнення у відповідача зобов'язання щодо сплати страхового відшкодування, як у відповідності до умов договору страхування так і ст.ст. 20, 25 Закону України «Про страхування»

Відповідно до п. 10.7.1 договору страхування при конструктивній загибелі транспортного засобу ( вартість відновлювального ремонту ( з ПДВ) перевищує 75% дійсної вартості ТЗ на момент настання страхового випадку) страхове відшкодування визначається як :

п.10.7.1.2. - дійсна вартість на момент настання страхового випадку ( але не більше страхової суми) за вирахуванням франшизи, та вартості залишків ТЗ. При цьому залишки ТЗ залишаються у страхувальника.

Договором страхування, а саме п. 1.3 була визначена страхова суми, що складала 100 000 гривень, франшиза по ризику Б та конструктивній загибелі ТЗ згідно п. 1.7 договору - 5 тисяч гривень.

У відповідності до висновку експерта № 1 -04/11 від 04.11.2014 року за результатами проведення автотоварознавчої експертизи було визначено, що автомобіль не підлягає відновленню як майно втрачене в повному обсязі, при цьому вартість залишків ( утилізаційна вартість ) пошкодженого автомобіля склала 1686, 20 гривень. У той час як розмір матеріального збитку склав 137837 гривень ( а.с. 109 -115).

Отже, у зв'язку з конструктивною загибеллю застрахованого автомобіля, страхове відшкодування повинно бути виплачено у розмірі 93417 гривень ( 100 000 гривень - 5 000 гривень ( франшиза) - 1686,20 гривень ( залишки) ).

Враховуючи те, що відповідач по справі не проводив розрахунку щодо визначення розміру страхового відшкодування, при призначенні експертизи не вказував на необхідність врахування тих чи інших положень договору страхування, які повинні бути також застосовані разом з п. 10.7.1.2 договору, колегія суддів вважає, що посилання відповідача на неправильність визначення розміру страхового відшкодування не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України про часткове задоволення вимог позивача.

Крім того у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України на користь позивача відлягають до сплати понесені витрати по оплаті експертного дослідження у розмірі 3900 гривень та сплачений судовий збір - 934, 17 гривень.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 травня 2014 року скасувати та постановити нове, за яким:

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства « Страхова компанія «Універсальна» ( 03680 м. Київ вул.. Богдана Хмельницького, 48 - а, р/р 26500336 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» , МФО 300335) на користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_3) страхове відшкодування в розмірі 93 417 ( дев'яносто три тисячі чотириста сімнадцять )гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства « Страхова компанія «Універсальна» ( 03680 м. Київ вул.. Богдана Хмельницького, 48 - а, р/р 26500336 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» , МФО 300335) на користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_3) судовий збір в розмірі 934, 17 гривень та 3900 гривень як оплату експертних послуг.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: