АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою СобецькоїАльони Вікторівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про повернення банківського вкладу та відшкодування втраченої вигоди,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/1412/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «Комерційний банк «Надра» (далі по тексту - ПАТ «КБ «Надра») про повернення банківського вкладу та відшкодування втраченої вигоди задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_2 суму невиплаченого залишку депозитного вкладу за договором НОМЕР_2 від 17 вересня 2013 року в сумі 2 757, 33 доларів США.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» в дохід держави судовий збір в розмірі 429 грн. 52 коп.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, Собецька А.В. в інтересах ПАТ «КБ «Надра» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача суми невиплаченого залишку за договором вкладу НОМЕР_4 від 17 вересня 2013 року у розмірі 2 757,33 доларів США скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Зазначає, що, підписавши договір строкового банківського вкладу НОМЕР_2 від 17 вересня 2013 року, сторони домовились, що днем повернення вкладу є день його перерахування на поточний рахунок вкладника НОМЕР_1. Після перерахування коштів на поточний рахунок дана сума не являється вкладом, а є грошовими коштами, які обліковуються на рахунку особи. Також зазначає, що ПАТ «КБ «Надра» правомірно відмовило позивачу у видачі одразу всієї суми у валюті через касу відділення банку, посилаючись на п. 5 постанови Правління Національного банку України № 540 від 29 серпня 2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України», яким передбачено обмеження у видачі (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, ОСОБА_2 направила на адресу суду заяву з проханням проводити апеляційний розгляд справи за її відсутності. За таких підстав колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17 вересня 2013 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір НОМЕР_2 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «ПУ «Перший (а.с.2).

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, ОСОБА_2 зобов'язалася в строк не пізніше 5 календарних днів з дня підписання цього договору передати, а ПАТ «КБ «Надра» зобов'язалося прийняти грошову суму у розмірі 2 500 доларів США та виплатити ОСОБА_2 суму вкладу та проценти на у мовах та в порядку визначеному цим договором.

Згідно з п. 1.2. договору ПАТ «КБ «Надра» зобов'язалося вдень підписання цього договору відкрити вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_2

Згідно з умовами укладеного договору, ОСОБА_2 внесла на депозитний рахунок, відкритий у ПАТ «КБ «Надра» грошові кошти в розмірі 2 500 доларів США з виплатою 10,5% річних, зі строком дії строком дії 12 місяців + 1 день(а.с.4).

18 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до ПАТ «КБ «Надра» із вимогою про виплату їй вкладу в розмірі 2 500 доларів США та нарахованих відсотків за вкладом (а.с.6).

Того ж дня ПАТ «КБ «Надра» здійснив повернення вкладу, шляхом перерахування коштів з вкладного рахунку НОМЕР_3 на поточний рахунок позивача НОМЕР_1, що підтверджується поточним звітом за операціями по поточному рахунку (а.с.5,76).

Листом від 25 вересня 2014 року № 31 ПАТ «КБ «Надра» відмовило у задоволенні вимог ОСОБА_2, пославшись на те, що на даний момент видача коштів з поточного рахунку в іноземній валюті здійснюється з врахуванням обмежень, встановлених Постановою Правління Національного банку України № 540 від 29 серпня 2014 року «Про врегулювання діяльності фінансових установ і проведення валютних операцій» (а.с.7).

ОСОБА_2 порушила перед судом питання про повернення суми невиплаченого залишку депозитного вкладу у розмірі 2 500,00 доларів США, стягнення з ПАТ «КБ «Надра» відсотків за користування коштами у розмірі 22,44 доларів США та пені у розмірі 744,39 доларів США.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частинами 1 та 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до змісту ст.ст.526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки) У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу є не виконаним ( правова позиція Верховного Суду України у справі 6-140 цс 13 від 25.12.2013).

За таких підстав доводи апеляційної скарги щодо виконання банком своїх зобов'язань за укладеним між сторонами договором є безпідставними.

29 серпня 2014 року Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову №540 від 29 серпня 2014 року «Про врегулювання діяльності фінансових установ і проведення валютних операцій», відповідно до пп. 9 п. 1 якої уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу укладеного депозитного договору є цивільно-правовими за своїм змістом. У розумінні норм ЦК України спір стосовно невиконання зобов'язань за угодою (договором) вирішується судом відповідно до вимог чинного законодавства України.

Тобто, саме відповідач як сторона договору НОМЕР_2 від 17 вересня 2013 року всупереч положенням цивільного законодавства не виконує свої договірні зобов'язання, чим порушує суб'єктивне право позивача на розпорядження належними йому коштами.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства становить Конституція України, а основним актом цивільного законодавства є Цивільний Кодекс України. Згадані норми встановлюють ієрархічність системи цивільного законодавства, відповідно до якої норми Постанови НБУ не можуть мати пріоритету перед Конституцією України, статтею 41 якої закріплено право кожного володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Протокол до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод(зі змінами, внесеними Протоколом №11 (994-536) гарантує кожній фізичній особі право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Дії ж відповідача, спрямовані на обмеження вільного розпорядження належними позивачу коштами, порушують основні принципи цивільного законодавства, а саме: свобода договору, обов'язковість його виконання та належним чином.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення суми невиплаченого залишку депозитного вкладу, врахувавши положення ст. ст. 1058, 1060, 1074 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 відсотків за користування коштами у розмірі 22,44 доларів США та пені у сумі 744,39 доларів США сторонами оскаржене не було.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Собецької Альони Вікторівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Т.І. Побірченко