Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про стягнення інфляційних втрат та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 2 вересня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, просив стягнути з комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (далі - КП «Теплопостачання міста Одеси») інфляційні втрати у розмірі 13 249 грн 94 коп., три проценти річних - 2 983 грн 88 коп., а також відшкодувати моральну шкоду - 5 000 грн.

Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 2 квітня 2014 року з відповідача на його користь стягнуто 15 108 грн 26 коп., із яких збитки - 14 339 грн 26 коп., витрати на правову допомогу - 250 грн та витрати, пов'язані з наданням висновку спеціаліста - 519 грн. Рішенням апеляційного суду сума збитків була стягнута станом на 25 липня 2007 року, тому значно знецінилась, що є підставою для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних. Унаслідок тривалого розгляду справи про стягнення з відповідача збитків та вимушеними змінами у житті через неможливість протягом тривалого часу користуватися автотранспортним засобом йому завдано моральну шкоду, яку повинен відшкодувати роботодавець винної у дорожньо-транспортній пригоді особи.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 2 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2014 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 2 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до КП «Теплопостачання міста Одеси», третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, стягнуто з КП «Теплопостачання міста Одеси» на користь ОСОБА_3 збитки, завдані дорожньо-транспортною пригодою, у розмірі 14 339 грн 26 коп., а також судові витрати.

КП «Теплопостачання міста Одеси» виконало зазначене рішення апеляційного суду, що підтверджується платіжним дорученням від 28 травня 2014 року № 10732.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про те, що положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до правовідносин, що виникли у зв'язку із завданням шкоди, а завдання моральної шкоди позивач не довів.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір, суди виходили із підстав позову та дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові з огляду на таке.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки як на підставу позову позивач посилався на те, що у справі за позовом ОСОБА_3 до КП «Теплопостачання міста Одеси», третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, суд стягнув завдану йому дорожньо-транспортною пригодою майнову шкоду станом на 2007 рік, відсутні підстави для застосування ст. 625 ЦК України.

Статтею 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

До ухвалення апеляційним судом рішення від 2 квітня 2014 року між сторонами існували деліктні правовідносини.

Як роз'яснено у п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», у разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів.

Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди, позивач як на підставу для її відшкодування посилався на тривалий розгляд судом справи про відшкодування майнової шкоди, а також на зміни у житті у зв'язку з неможливістю протягом тривалого часу користуватися автотранспортним засобом.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З огляду на підстави позову та недоведеність позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові у цій частині.

Висновки судів відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також установленим обставинам справи.

З огляду на викладене, касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України.

Керуючись статтями 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 2 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник