Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/1596/14-ц Головуючий у 1-й інст. Слободенюк Н. Є.
Категорія 57 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Зарицької Г.В.., Коломієць О.С.

з участю секретаря судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про стягнення коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 16 січня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») сплачені на виконання угоди № 310764 від 16.01.2010 року чисті внески в сумі 15982,19 грн. та неустойку в сумі 13113,4 горн., посилаючись на те, що між сторонами укладено 16.01.2010 року договір про надання послуг на придбання автомобіля, за яким він сплачував внески. Угода розірвана у 2012 році, однак відповідач не повертає сплачені чисті внески. Також, вважає, що відповідач на підставі ч.9 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» повинен сплатити неустойку за кожен день прострочення повернення коштів.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 16 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення його вимог. Вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки умовам договору, які не встановлюють строк повернення внесків при розірванні договору, та не застосував Закон України «Про захист прав споживачів».

Апелянт підтримав апеляційну скаргу і пояснив, що він погоджується із сумою, вказаною у довідці, але вже більше двох років чекає на їх повернення. Відповідач посилається на черговість, однак коли настане його черга сказати точно не може.

Представник відповідача заперечує у задоволенні скарги і пояснив, що сторони уклали договір, згідно якого повернення чистих внесків відбувається у порядку черговості і ця подія є неминучою, однак пояснити щодо дати настання цього строку не зміг, як і щодо конкретного строку отримання коштів особою, що перебуває першою у черзі. Вважає, що норма ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» не може бути застосовано до вказаних правовідносин.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із умов угоди від 16.01.2010 року, а саме п.п.13.4 та 13.5, які передбачають виплату внесків у порядку черговості.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно матеріалів справи 16 січня 2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Авто Просто» укладено угоду № 310764 (далі - Угода) з додатками, предметом якої є надання послуг програми «Авто Так». Згідно з умовами вказаної Угоди відповідач є виконавцем певних послуг з придбання автомобіля, а позивач зобов'язується сплачувати послуги, пов'язані зі вступом до системи при укладанні угоди; вносити плату за послуги, пов'язані з видачею автомобіля, за системою при наданні такого права; щомісячно сплачувати повні внески та інші обов'язкові платежі після отримання автомобіля в натурі.

Згідно зі ст. 1 вказаного договору, невід'ємними частинами Угоди є Додаток № 1 та Додаток № 2. Додаток № 2 визначає загальні умови програми «Авто Так», згідно цього Додатку, предметом договору є послуги, які надаються шляхом формування об'єднання учасників програми «Авто Так» та створення фонду.

Процедура отримання товару учасником програми врегульована у ст. 4 Додатка № 2. Згідно з пунктом 4.1 цього додатку учасник, який належним чином виконує свої зобов'язання за Угодою, отримує автомобіль через механізм надання права на отримання автомобіля, передбачені в Угоді.

Згідно із п. 13.3 ст. 13 Додатка № 2 сума чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив ТОВ «Авто Просто» про розірвання Угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди у розмірі двох цілих чистих внесків.

Відповідно до п. 13.2 ст. 13 Додатка № 2 учасник уповноважує ТОВ «Авто Просто» щомісяця здійснювати відрахування в розмірі 5 % від кожного сплаченого чистого внеску до Фонду для повернення коштів.

Заяву про розірвання угоди позивачем було подано ТОВ «Авто Просто» у квітні 2012 року.

Листом від 8 червня 2012 року відповідач підтвердив розірвання договору, укладеного сторонами, і повідомив про повернення чистих внесків відповідно до ст. 13 п. 13.3 Додатка № 2 до договору в сумі 15982,19 грн. і позивач погоджується із цією сумою (а. с. 5).

Пунктом 13.4.2 ст. 13 Додатка № 2 визначено порядок повернення коштів учаснику, за яким формуються черги учасників, відповідно до дати подання заяви про розірвання угоди, тобто пріоритет надається тому учаснику, який перший подав заяву про розірвання угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідачем на адресу суду надано довідку щодо утворення черги для повернення чистих внесків, у якій знаходяться 9 учасників системи, які розірвали угоду раніше ніж позивач (а. с. 82-91).

Договором, який був укладений з позивачем, передбачалась сплата учасником внесків у фонд повернення внесків у разі розірвання договору і такі внески позивачем сплачувались.

Однак зміст умов договору про черговість повернення внесків свідчить про те, що їх повернення може мати місце через невизначений та тривалий час, оскільки виплата внесків проводиться за умовами Угоди з коштів фонду, наповнення якого залежить також від ряду чинників, а саме укладення нових угод, сплати внесків іншими учасниками групи, тобто наповнення його коштами, що не може свідчити про неминучість настання цієї події.

Окрім того в Угоді відсутнє встановлення строку (терміну) виплати коштів особі, що перебуває у черзі під номером один.

На час звернення до суду минуло більше 2 років з дня розірвання договору, однак кошти не сплачені і представник відповідача не зміг у судовому засіданні назвати навіть рік виплати, а тому суд першої інстанції помилково вважав необхідним виплату чистих внесків у порядку черговості без визначення часу виплати, чим порушуються права позивача.

Посилання представника позивача на порушення прав інших осіб, що перебувають у черзі під більш ранніми номерами, суд вважає безпідставним, оскільки зазначені особи також можуть скористатися своїм правом на захист у судовому порядку.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення вимог про стягнення чистих внесків із ухваленням нового - про задоволення цього позову.

В частині стягнення неустойки, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність вимог, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається позивач, у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей.

Згідно ч.9 цієї ж статті якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

За змістом цієї норми неустойка виплачується у разі затримки більше ніж на один місяць повернення сплаченої суми грошей за продукцію.

Частина третя цієї статті визначає умови застосування цієї норми : реалізація продукції поза торговельними або офісними приміщеннями; розірвання договору протягом 14 днів з дати одержання документа, який засвідчує цей факт; продукція повинна бути річчю; прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.

Згідно умов договору відповідач надає послугу і не є продавцем товару.

Договором № А/Ж-0103 від 01.11.2009 року ТОВ «Авто Просто» орендувало у Товариства з обмеженою відповідальністю «Меркс Груп» частину приміщення будівлі торгового центру в м.Житомир по вул..Київська,77 для здійснення своєї діяльності.

Позивач не заперечує, що договір укладався на території цього торгівельного центру.

Речовими правами на чуже майно є право володіння (ст.395 ЦК України).

Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також інших підстав, встановлених законом (ст.398 ЦК України).

Отже, укладенням договору суборенди відповідач набув право володіння частиною торгівельного приміщення для здійснення підприємницької діяльності, а тому не можна вважати, що договір укладено поза торговельними або офісними приміщеннями.

Крім того, відсутні інші умови визначені у ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» для стягнення неустойки згідно ч.9 останньої.

Посилання апелянта на судову практику, а саме рішення апеляційного суду Закарпатської області від 22 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року, в частині стягнення пені є безпідставним, оскільки підставою позову, з посиланням на ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», про стягнення пені у вказаній справі було порушення умов договору ТОВ «Авто Просто» під час дії договору, тобто є різні підстави позову.

На підставі викладеного, вимоги в частині стягнення неустойки задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанціях в сумі 365,40 грн..

Керуючись ст. ст.209, 218, 303, 304, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 16 січня 2015 року та ухвалити нове - про часткове задоволення позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на користь ОСОБА_2 сплачені на виконання угоди № 310764 від 16 січня 2010 року чисті внески в сумі 15982,19 грн..

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на користь держави судовий збір в сумі 365,40 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: