Справа № 204/1569/14-ц
Провадження № 2/204/1245/15
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 991 грн. 69 коп., а також судові витрати по справі. 27 травня 2014 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалене заочне рішення суду, яким позовні вимоги були задоволені, та з відповідачки стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 991 грн. 69 коп., яка складається з: заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 9 036 грн. 10 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором у розмірі 27 955 грн. 59 коп., а також судовий збір у розмірі 369 грн. 92 коп., а всього 37 361 грн. 61 коп.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2015 року вищезазначене рішення суду було скасовано та справа призначена до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 19 лютого 2004 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNGBR003210008, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 4 144 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка не виконала умови кредитного договору, погашення кредиту не здійснювала належним чином, чим порушила зобов'язання, щодо щомісячної сплати процентів за користування наданими кредитними коштами, що прямо передбачалось умовами кредитного договору. У зв'язку з чим, станом на 03.02.2014 року заборгованість відповідачки перед банком становить 36 991 грн. 69 коп., яка складається з: заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 9 036 грн. 10 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 27 955 грн. 59 коп. У зв`язку з чим, позивач був змушений звернутися до суду з даною заявою.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та справу розглядати без його участі.

Відповідачка у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій позовні вимоги не визнала, просила застосувати строк позовної давності та слухати справу без його участі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У судовому засіданні встановлено, що 19 лютого 2004 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNGBR003210008, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 4 144 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка не виконала умови кредитного договору, погашення кредиту не здійснювала належним чином, чим порушила зобов'язання, щодо щомісячної сплати кредитних коштів та процентів за користування наданими кредитними коштами, що прямо передбачалось умовами кредитного договору.

У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У зв'язку з невиконанням кредитних зобов'язань позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість, яка станом на 03.02.2014 року становить 36 991 грн. 69 коп., та складається з: заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 9 036 грн. 10 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором у розмірі 27 955 грн. 59 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитним договором № DNGBR003210008 укладеним між між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладеного 19.02.2004 року, встановлений строк виконання зобов'язань за цим договором 12 місяців, тобто кінцевий термін повернення кредиту закінчився 19 лютого 2005 року.

Позивач з даною позовною заявою звернувся до суду 14 березня 2014 року, у зв'язку з чим строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими до закінчення строку дії кредитного договору, закінчився 19 лютого 2008 року.

Як вбачається з розрахунку наданого позивачем, позивач нарахував заборгованість по спірному кредитному договору по відсоткам за користування кредитними коштами у розмірі у розмірі 9 036 грн. 10 коп. за період з 19.02.2004 року по03.02.2014 року.

Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Також, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання, а саме до 19.02.2005 року, вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Оскільки в даному випадку строк дії договору закінчився 19.02.2005 року, то позивач не вправі нараховувати після цього терміну проценти за користування кредитом та звертатися з позовом щодо їх стягнення.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 06 листопада 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідності до ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачки пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, то дані вимоги також не підлягають задоволенню, так як строк дії кредитного договору закінчився 19 лютого 2005 року, а позивач звернувся до суду з даною позовною заявою 14 березня 2014 року, тобто після спливу строку позовної давності щодо стягнення пені.

Таким чином, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що немає підстав в повернені позивачу судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 256-261, 526, 530, 625, 1048-1054 ЦК України, ст. ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т. О. Дубіжанська