Справа № 515/398/15-ц
Провадження № 2/515/619/15
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Тимошенка С.В.

при секретарі Коренчук О.Е.

за участю позивача ОСОБА_1

сторони відповідачів ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_10.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області ци- вільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, районної громадської екологічної організації «Відродження», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів - Київський еколого-культурний центр,

про захист честі, гідності, ділової репутації

та стягнення компенсації за моральну шкоду,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 пред'явив цивільний позов до ОСОБА_2, районної громадської екологічної організації «Відродження» про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення компенсації за моральну шкоду, посилаючись на наступні обставини.

06.12.2014 р. на шпальтах інформаційного вісника «Ойкумена» НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1- НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, головним редактором якого є ОСОБА_2, була розміщена стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», в якій висвітлена інформація щодо нібито по- рушень законодавства, які локалізуються на піщаній косі Чорного моря біля с.Лебедівка, зокрема, детально йдеться про так звані факти забудови піщаних пляжів коси. При цьому висвітлені порушення відповідач 1 безпідставно пов'язує з його ім'ям та з займаною ним посадою - директора Національного природного парку - Тузлівські лимани. Так, у статті зазначено: - «… До цього будівництва, так само як до будівництва бази відпочинку - стоянки маломірних суден (саме так зазначено у сфальшованих документах) та прорви (з'єднувального каналу) має безпосереднє відношення ОСОБА_4 (один із кандидатів в народні депутати від нашого округу). Інвестор (як сам він себе називає) не шкодує коштів (напевно нажитих непосильною працею на те, щоб перетворити природний піщаний пляж на власний маєток, де вже тисячі кубометрів піску перетворив на бетон)». - «І тут є багато зловживань з цього приводу, бо як кажуть, «на нет и суда нет», тобто така ситуація вигідна саме керівнику Парку, який вкотре заблокував розробку проекту організації території нацпарку. Варто ще зазначити, що директор Парку ОСОБА_1 представляв інтереси ОСОБА_4, коли останній балотувався до ВРУ на виборах ще декілька місяців тому. Директор природоохоронної установи представляв порушника». Посеред негативної статті викладене його особисте фотозображення, навикористання якого він згоди не давав. Але коли дане фото було зроблено він не був публічною чи посадовою особою.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_4 р. у мережі Інтернет було розміщено матеріали прес-конференції на тему: «ІНФОРМАЦІЯ_5», яка відбулася у січні поточного року у прес-центрі «Паритет». В ході даної події, тема якої була ідентичною з матеріалами, викладеними на шпальтах згаданого вісника, неодноразово згадувалося його власне ім'я у негативному сенсі та дискредитувалася вся діяльність Національного природного парку та його трудового коллективу. Зокрема, ОСОБА_2 припустилася наступних виразів: - «…до цього будівництва, так само як і до будівництва бази відпочинку має відношення одеський бізнесмен, «фамілія» його ОСОБА_4- ников, дуже така красномовна фамілія. Він… не шкодує кошти, щоб перетворити наш пляж на власний маєток. Хочу зазначити, що директор національного парку «Тузлівські лимани» (ОСОБА_1) був особистим представником забудовника-злочинця на виборах до Верховної ради України 2014. Він його катав по обєктах соціального призначення… Приїжджали вони до рибалок, де погрожували тим, що роботи в них не буде і що вони є холопи, які будуть працювати на пана ОСОБА_4. Тобто в наш регіон прийшов монополіст, який бажає підкласти під себе рибаль- ський бізнес та бізнес видобутку очерету, а ОСОБА_1 сприяє у тому»; - «Директор національного парку у період виборів …він катав забудовника-злочинця, на якого декілька кримінальних справ відкрито».

Інформація, наведена у матеріалах інформаційного вісника та поширена у мережі Інтернет стосовно нього особисто та як фахівця і керівника Національного парку є неправдивою, образ- ливою та такою, що принижує його, шкодить його честі, гідності та діловій репутації. Характер висловлювань з боку відповідачів відносно нього створює негативнне враження і відношення до нього, як до особистості та фахівця, крім того, наведені цитати є припущенням і неправдивою інформацією. Внаслідок розповсюдження неправдивої, недостовірної та негативної щодо нього інформації йому завдано моральної шкоди, яка виражається у душевних стражданнях і яка підля- гає відшкодуванню, компенсація за яку ним оцінено у символічній сумі, що складає 1 грн. Просив визнати зазначену інформацію недостовірною та зобов'язати відповідачів спростувати її шляхом принесення йому публічних вибачень у згаданих інтернет-ресурсі та друкованому засобі.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні.

ОСОБА_2, яка представляла обох відповідачів, позовні вимоги не визнала, вважаючи їх безпідставними, надуманими та таким, що не підлягають задоволенню, обгрунтовуючи їх нас- тупним.

ОСОБА_1 є директором НПП «Тузловські лимани», публічною особою, депутатом Татарбунарської районної ради. У передвиборчий період позивач представляв інтереси кандидата в депутати ВРУ ОСОБА_4 та був присутнім на його зустрічах в коллективах бюджетних закладів. Офіційно довіреними особами зазначеного кандидата в депутати були три особи, які на даний момент є працівниками нацпарку. Незважаючи на те, що позивач приступив до виконання обов'язків директора нацпарку з 19.11.2014 р., він був переможцем конкурсного відбору директора згаданого парку, що відбулося 25.09.2014 р. Отже, всі описані у статті дії позивача вчинені ним як публічною особою. Після отримання охоронного статусу на території природного парку почали фіксуватися серйозні правопорушення: розорення прибережних територій лиманів, пожежі, зни- щення зелених насаджень, браконьєрство, викошування очерету з порушенням термінів, тощо. Є підстави вважати, що сааме завдяки бездіяльності НПП «Тузловські лимани» на Приморській косі здійснюється самочинне будівництво триповерхової будівлі (бази відпочинку - стоянки мало- мірних суден), гідротехнічної споруди на 2 км згаданої коси, самочинне будівництво на 2 км даної коси, намагання незаконно закрити прорву (міграційний канал) на 24 км Приморської коси, що входить в заповідну зону НПП «Тузловські лимани». Проте, жодних активних дій, які б свідчили про зупинення правопорушень, зі сторонни нацпарку не здійснено. Відповідачі не порушили жодних особистих немайнових прав позивача, оскільки всі зроблені ними вислови є критикою діяльності (бездіяльності) позивача як посадової (публічної) особи, до кола обов'язків якої входить охорона обєктів природного заповідного фонду та довкілля.

Представник третьої особи на стороні відповідачів - Київського еколого-культурного центру - позовні вимоги не визнав, вважаючи їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задо- зволенню, та підтримав процесуальну позицію відповідачів.

Заслухавши пояснення та доводи учасників судового провадження, допитавши свідків, дослідивши матеріали спрпави, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

У статті «Знищення Лебедівськоїх коси продовжується», опублікованої в інформаційному віснику «Ойкумена» (а.с.5-6), та у виступі на прес-конференції, яка відбулася у січні поточного року у прес-центрі «Паритет» (матеріали пресс-конференції на електронному носії інформації а.с.7), містяться висловлювання ОСОБА_2 стосовно позивача, які приведені у позовній заяві.

Таким чином, позивачем доведено факт розповсюдження стосовно нього відповідачами зазна- ченої інформації.

Указом Президента України НОМЕР_2/2010 від 01.01.2010 р. прийнято рішення про створення наці- онального природного парку «Тузловські лимани» (а.с.55).

Згідно нормам Положення про національний природний парк «Тузловські лимани», яке затвер- джено наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 07.09.2011 р. № 320 (а.с. 103-109), Парк є об'єктом загальнодержавного значення, він розташований на території Татар- бунарського району Одеської області. Парк є бюджетною, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання. Серед завдань Парку є збереження та охорона цінних природних комплексів та об'єк-тів, насамперед водно-болотних угідь, підтримання та забезпечення екологічної вівноваги в регіоні.

Як визначено п.п.3.1, 3.2, 3.5 згаданого Положення, управління Парком здійснюється відповід- но до вимог законодавства спеціальною адміністрацією, яку очолює директор, який в уста- новленному порядку призначається на посаду та звільняється з посади на контрактній основі Міністром екології та природних ресурсів. Директор несе персональну відповідальність за вико- нання покладених на Парк завдань, в тому числі за організацію та проведення природоохоронних заходів, науково-дослідних, господарських та інших робіт…

Судом встановлено, що 25.09.2014 р., згідно постанови Кабінету Міністрів України № 777 від 03.09.2008 р. «Про проведення конкурсного відбору керівників держвавних суб'єктів господа- рювання», відбулося засідання комісії з проведення конкурсного відбору директора НПП «Тузловські лимани», переможцем якого став ОСОБА_1

А відповідно до п.20 Порядку проведення конкурсного відбору керівників держвавних суб'єк- тів господарювання», затвердженого згаданою постановою № 777, рішення комісії є підставою для укладення контракту між органом управління та переможцем конкурсного відбору.

Результати відбору, згідно зазначеного Порядку, було оприлюднено на офіційному веб-сайті Мі Мінприроди та в газеті «Голос України» 03. 10.2014 р. № 190.

Наказом Міністра екології та природних ресурсів України № 452-о від 18.11.2014 р. ОСОБА_1 призначено на посаду директора НПП «Тузловські лимани» на підставі контракту, що слідує з копії наказу (а.с.132).

І хоча позивач юридично приступив до виконання обов'язків директора Парку з 18.11.2014 р., але його, як переможця конкурсного відбору, посвячувані у це, вважає суд, фактично вже сприймали займаючим цю посаду після прийняття комісєю данного рішення та й він сам сприймав себе таким.

Свідок ОСОБА_6 показав, що 13.10.2014 р. ОСОБА_1 приїздив на озеро Шагани з кан- дидатом у народні депутати України ОСОБА_7 і він зробив фото тієї зустрічі. Потім зазначені особи були у Приморській школі, де ОСОБА_1 представляв зазначеного кандидата, говорив, що добре його знає, агітував за нього. Після цього ОСОБА_1 агітував за ОСОБА_7 на причалі серед рибалок, казав голосуйте за нього і все буде добре.

Показання свідка підтверджуються фотоілюстраціями (а.с.91,96) з зображенням ОСОБА_1 з ОСОБА_7 під час зустрічей в період передвиборчої кампанії.

Згідно показань свідка ОСОБА_8, восени він в числі інших рибалок був на зустрічі, про яку повідомив ОСОБА_1, з кандидатом у народні депутати України ОСОБА_7, якого ОСОБА_1 і представляв, агітував за нього. Потім кандидат ділився своїми планами, обіцяв «золоті гори». Обіцяв в разі відсутності роботи у рибалок платити їм щомісячно заробітну плату (2000 грн.), вів себе як власник лімітів на вилов риби на території нацпарку. А 31.03.2015 р. проводився розподіл лімітів на вилов живих водних ресурсів на території НПП "Тузловські лимани". І хоча на території району зареєстровано кільки рибогосподарських товариств, але всі ліміти було надано обслуговуючому кооперативу "Граніт", керівником якого є ОСОБА_7

Копією витягу з протоколу засідання комісії по контролю за використанням лімітів на вилов водних живих ресурсів на території НПП "Тузловські лимани" від 31.03.2015 р. (а.с.92) підтверд- жується, що комісія постановила погодити надання зазначених лімітів обслуговуючому коопе- ко ративу "Граніт", який зареєчстрований Овідіопольською райдержадміністрацією Одеської області, його адреса: Овідіопольський район, смт Таїрове, керівником якого є ОСОБА_7

Суд вважає доведеним той факт, що у передвиборчий період позивач, не являючись довіреною особою кандидата в депутати ВРУ ОСОБА_4, факично представляв інтереси зазначеної особи, був присутнім на його зустрічах з виборцями, агітував за нього. І в суду є підстави, враховуючи вищевикладене, вважати, що і після виборів ОСОБА_4 користується прихи- льністю з боку керівництва Парку.

А тому розміщення даної інформації у засобах масової інформації ОСОБА_2 не могло зашкодити діловій репутації ОСОБА_1 та його інтересам, принизити його честь та гідність, оскільки зазначена інформація, хоч і є негативною та неприємною для позивача, але вона від- повідає дійсності, є об'єктивною.

Займаючи посаду директора національного природного парку «Тузловські лимани», позивач є публічною особою. Крім того, він є депутатом Татарбунарської районної ради Одеської області і очолює постійну комісію районної ради з питань законності, правопорядку і дотримання прав людини, з депутатської діяльності, етики і гласності, що також додає публічності його особі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові НОМЕР_2 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (п.21), при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 р. на 872 засіданні Кабінету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у резолюції 1165 ПАРЄ про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3,4,6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне по-літичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порі-вняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики що-до політичного діяча чи іншої політичної особим є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Отже, позивач, обіймаючи публічну посаду, підлягає ретельному громадському контролю і повинен бути готовим до гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу виконання своїх функцій.

Так сталося, що відповідачі, отримавши інформацію про серйозні правопорушення на найбільш цінній ділянці НПП «Тузловські лимани» - Приморській косі, що простирається від с.Приморське

до с.Лебедівка, і маючи підстави вважати, що сааме завдяки бездіяльності НПП «Тузловські лимани» на зазначеній косі здійснюється самочиннне будівництво і Парком активно не докла- даються зусилля, направлені на зупинення цих дій, у засобах масової інформації критично висловилися щодо діяльності Парку та його керівника з цього приводу.

За фактами згаданих правопорушень - самочинного будівництва триповерхової будівлі (бази відпочинку - стоянки маломірних суден) та гідротехнічної споруди на 2 км згаданої коси розпочато кримінальні провадження за №№ 0000014, 0000002 за ознаками ч.3 ст.197-1 КК України, що підтверджується повідомленнями представників правоохоронних органів (а.с.76,79,82,83).

Про зазначені правопорушення йдеться у листах Татарбунарської районної та Одеської облас- ної державних адміністрацій, інспекції ДАБК в Одеській області, Державної екологічної інспекції, Головного управління Держземагенства в Одеській області (а.с.84,85,86-87,88, 89-90).

У листі від 22.11.2014 р. на імя директора Київського еколого-культурного центру ОСОБА_10 директор НПП «Тузловські лимани» ОСОБА_1 повідомляє, зокрема, про те, що стосовно всіх виявлених випадків незаконного перебування на території Парку браконьєрів, мисливців та риба- лок уповноваженими особами Парку виносятся акти реагування (а.с.68-69).

Про такий факт перебування 07.11.2014 р. на території Парку осіб у камуфляжному одязі, з мисливськими рушницями та муляжами диких качок повідомив свідок ОСОБА_9 Особи цих людей встановити не надалося можливим, оскільки вони не представлялись і не пояснювали ціль свого там перебування. Про зазначене було зроблено фото (а.с.70).

Згідно ст.34 Конституції України, кожному гарантовано право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Судом встановлено, що відповідачі, працюючи у сфері захисту об'єктів природного заповід- зного фонду та довкілля і, просто, являючись не байдужими до питань, що стосуються пророди та екології, відчуваючи стурбованість та занепокоєнність станом справ у НПП «Тузловські лимани», у засобах масової інформації критично висловилися щодо діяльності Парку та його керівника з цього приводу, навівши відповідні обгрунтування.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (п.11) роз'яснено, що критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Однак якщо при цьому допускаються образа чи порушення іншихх захищених законом прав особи (розголошення без її згоди конфеденційної інформації, втручання у приватне життя, тощо), то це може тягти за собою відшкодування моральної шкоди.

Суд вважає, що до відомостей, що принижують гідність, честь чи ділову репутацію і які можуть спростовуватися і вимагають судового захисту, слід віднести інформацію про громадян, чи якісь визначені факти, що принижують їх перед суспільством чи окремими громадянами з точки зору дотримання законів, загально визначених правил і норм суспільного життя, принципів людської моралі і які викладені неправдиво або не відповідають дійсності.

А критична оцінка певних фактів та недоліків в роботі, службовій діяльності, здійсненні функцій та повноважень не можуть визнаватись відомостями, що порочать особу, і не підлягають їх спростуванню в порядку, передбаченому ст.23 ЦК України.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про те, що дії відповідачів не мали за мету принизити гідність, честь та ділову репутацію позивача, а були спрямовані на критичне висвітлення діяльності Парку та його керівника з урахуванням виявлених порушень та наведення порядку на території Парку. Отже, вважає суд, відповідачі не порушили жодних особистих немайнових прав позивача.

Згідно інформації відділу Держземагенства у Татарбунарському районі Одеської області (а.с. 122), відповідно до графічного матеріалу Проекту створення НПП «Тузловські лимани» на тери- торії Татарбунарського району, земельна ділянка з початку 0 км по кінець 2 км коси Чорного моря не включена до території Парку та не відноситься до земель природно-заповідного призначення.

Суд вважає, що дана обставина не є відома ОСОБА_2, оскільки вона помилково звину- вачує Парк у бездіяльності стосовно самочинного будівництва на території, що не включена то території Парку.

Але слід зазначити, що Парк, спостерігаючи за порушеннями земельного законодавства, що діяться на сусідній з парком ділянці, міг би прйняти необхідні заходи, зокрема, провідомити про порушення закону відповідні органи.

Також суд не може погодитись зі ствердженням ОСОБА_2 про те, що позивач заблокував розробку проекту організації території Парку, оскільки це спростовується вчиненими позивачем заходами, зокрема, зверненням до Одеської облдержадміністрації з приводу надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо організації та встановлення в натурі (на місцевості) земельних ділянок, що входять до складу Парку без вилучення та закрріплення їх межовими знаками 882, 79 га прилеглої акваторії Чорного моря шириною 200 м. (а.с.125).

Проте, у зв'язку з невизначеністю спеціфіки процедури надання такого дозволу, питання дотепер по суті не вирішено, що вбачається із копій державних органів різного рівня (а.с.126,127,128-129,130,131).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.58-60,208,209,213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, районної громадської еколо-гічної організації «Відродження», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів - Київський еколого-культурний центр, про захист честі,

гідності, ділової репутації та стягнення компенсації за моральну шкоду.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Тимошенко