Справа № 344/5448/13-ц
Провадження № 22-ц/779/263/2015
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р.В.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.

секретаря Мельник О.В..

з участю: представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 представника ОСОБА_5- ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна та витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна та витребування майна з чужого незаконного володіння. Свої вимоги обґрунтувала тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 За час спільного проживання сторони придбали автомобіль, майно домашнього вжитку та мали грошові заощадження. Оскільки в добровільному порядку поділити спільно придбане майно відповідач не бажає, ОСОБА_2 просила провести поділ спільного набутого майна (рухомі речі) подружжя, стягнувши з відповідача в її користь 120905 грн. 50 коп., як компенсації половини вартості нажитого майна та витребувати від відповідача її особисті речі - золоту обручку і набір столового посуду на 6 персон виробництва Франції.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково.

Проведено поділ спільного майна, набутого ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за час шлюбу.

Визнано за ОСОБА_2, право власності на ? частину автомобіля марки ВАЗ 211440 120 20, 2008 р.в., сірого кольору, дв. № НОМЕР_1, № куз. НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 30.07.2008 року.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частину автомобіля марки ВАЗ 211440 120 20, 2008 р.в., сірого кольору, дв. № НОМЕР_1, № куз. НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 30.07.2008 року.

Витребувано від ОСОБА_5 та зобов'язано його передати ОСОБА_2 золоту обручку та набір посуду столового термостійкого на 6 персон білого кольору з рожевими квітами виробництва Франції.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку про неможливість стягнення з відповідача ОСОБА_5 на її користь ? частини вартості автомобіля, оскільки сам відповідач в судовому засіданні підтверджував той факт, що готовий компенсувати вартість автомобіля в розмірі 3000 доларів США.

Також апелянт зазначає, що крім автомобіля, спільно набутим майном подружжя є ряд рухомого майна, зокрема побутові речі, які були придбані подружжям починаючи з 2003 року. Вказаний факт підтверджується допитаними в судовому засіданні свідками. Однак, суд безпідставно вважав їх суперечливим та не прийняв їх до уваги.

Крім того, ОСОБА_7 вказує, що кошти в сумі 166 311 грн. були сімейними заощадженнями і вносились ОСОБА_5 під час проживання в шлюбі до ЖК «Європейський»- протягом 2011 -2012 років з метою придбання житла для їхньої сім'ї.

З цих підстав рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 просила скасувати та ухвалити нове, яким заявлений позов задовольнити.

В судовому засіданні представники ОСОБА_2- ОСОБА_3. ОСОБА_4 вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_5- ОСОБА_6 доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Встановлено, що з 19.03.2002 по 22.02.2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в судовому порядку

Судом також встановлено, що між сторонами виник спір з приводу поділу майна, спільно нажитого за час перебування у шлюбі. Зокрема таким майном позивач ОСОБА_7 вважала ряд речей домашнього вжитку (телевізор, пральну машинку, газову плиту, холодильник, комп'ютер, ноутбук, порохотяг, мікрохвильову піч), автомобіль марки ВАЗ 211440 120 20, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 та грошові заощадження в сумі 166311 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 Постанови № 11від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відмовляючи в позові ОСОБА_2 в частині поділу майна домашнього вжитку та коштів в сумі 166311 грн. суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела набуття зазначеного майна в шлюбі з ОСОБА_5

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК та виходячи з принципу змагальності незалежно від того, доводить відповідач відсутність фактів підстави позову чи ні, загальне правило розподілу доказових обов'язків залишається незмінним, і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої, і підставу позову повинен довести саме позивач.

Між тим, вважаючи кошти в сумі 166311 грн. сімейними заощадженнями, та вказуючи на точну суму таких, позивач не надала суду доказів щодо їх походження, як і даних про розміщення цих заощаджень у банківських чи інших фінансових установах.

З матеріалів справи вбачається, що за клопотанням позивача судом надсилалися запити до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ КБ «Приватбанк» на предмет розміщення у цих банках рахунків на ім'я ОСОБА_5 та руху коштів по них (а.с. 99). Однак за інформацією банків у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» рахунків на ім'я відповідача не знайдено, а у ПАТ КБ «Приватбанк» рахунок на ім'я ОСОБА_5 був в період з 2009 по 2011 рік, однак жодних коштів на ньому не було.

Що ж стосується посилання апелянта на інформацію отриману від ОК «Житловий кооператив «Європейський» та така не може розцінюватися як допустимий доказ наявності у подружжя ОСОБА_5 грошових заощаджень, оскільки така містить дані лише про внесення грошових сум на виконання зобов'язань, що виникли у матері відповідача - ОСОБА_10 за договором від 15.12.2011 року.

Що ж до майна домашнього вжитку, то позивачем на обґрунтування своїх доводів щодо придбання цього майна також не надано жодних доказів, як то товарних чеків, технічної документації на побутову техніку і т.п.

Сам факт фотофіксації цих речей, як частини інтер'єру (зважаючи на заперечення відповідача з цього приводу) не може бути об'єктивним доказом того, що подружжя ОСОБА_10 є власниками цих речей, оскільки самі представники ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції визнали, що надані позивачем світлини зроблені ОСОБА_7 за місцем тимчасового проживання сім'ї, у квартирі, що належить іншій особі.

Зважаючи на це, колегія суддів вважає, що на підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом першої інстанції правильно встановлено об'єм майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині визнання права власності за ОСОБА_7 та ОСОБА_5 права власності на ? частину автомобіля.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. За згоди іншого з подружжя, йому присуджується грошова компенсація.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 просила присудження їй з ОСОБА_5 компенсації в т.ч. й з ? частини вартості автомобіля ВАЗ 211440 120 20, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_3, а ОСОБА_5 проти цього не заперечував.

Однак оцінки автомобіля жодна з сторін не проводила, щодо його вартості сторони згоди в суді першої інстанції не дійшли.

Зважаючи на те, що питання присудження грошової компенсації, а не визначення права на частку у спільному майні стало одним з доводів апеляційної скарги, то представником ОСОБА_5 така оцінка на стадії апеляційного розгляду проведена.

Із звіту № 21/15 від 05.03.2015 року суб'єкта оціночної діяльності, повноваження якого відповідними кваліфікаційним свідоцтвом та сертифікатом, вбачається, що ринкова вартість вартості автомобіля ВАЗ 211440 120 20, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 складає 79 897 грн. 43 коп.

Зважаючи на це, є підстави для стягнення на користь ОСОБА_2 половини його вартості - 39 448 грн. 72 коп., як компенсації за її частку у спільному майні подружжя.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визнання за сторонами права на частку у спільно майні ухвалено з порушенням вимог матеріального права та процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

На підставі вищенаведеного та ст.ст. 60, 70, 71 СК України, керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 09 грудня 2014 року в частині визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 право власності на ? частину автомобіля марки ВАЗ 211440 120 20, 2008 р.в., сірого кольору, дв.№ НОМЕР_1, № куз. НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 30.07.2008 року, за кожним - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на автомобіль марки ВАЗ 211440 120 20, 2008 р.в., сірого кольору, дв. № НОМЕР_1, № куз. НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 30.07.2008 року, вартістю 78 897 грн. 43 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 39 448 грн. 72 коп. компенсації за її частку у спільному майні подружжя.

В решті рішення Івано-Франківського міського суду від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.А. Девляшевський

А.Ю. Малєєв