У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Касьяна О.П., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці (далі - КЕВ м. Вінниці) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що на підставі державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 03 листопада 1997 року Військово-клінічного санаторію «Хмільник» (далі - ВКС «Хмільник) отримав у постійне користування землю площею 6,1023 га. Спірна земельна ділянка площею 0,0990 га входить до складу земельної ділянки площею 6,1023 га, є складовою містечка № 88, знаходиться на обліку у позивача і належить Міністерству оборони України.

Відповідно до п. 1.1 Керівництва з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційних служб Збройних Сил України та п. 42 Положення про порядок надання в користування земельних ділянок для потреб Збройних Сил України, затверджених наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 року № 483, землі, які використовують Збройні Сили України, є державною власністю і підлягають обов'язковому обліку, цільовому використанню та правильному утриманню, їх заборонено займати для будівництва індивідуальних і кооперативних житлових будинків, гаражів, інших господарських будівель, а також під дачі та садово-городні ділянки. Квартино-експлуатаційний відділ м. Вінниці (далі - КЕВ м. Вінниці) відповідно до п. п. 23, 28 вказаного Положення здійснює контроль за використанням та охороною таких земель.

Відповідач ОСОБА_6 без відповідної правової підстави використовує земельну ділянку загальною площею 0,0990 га із земель оборони, яка входить до складу військового містечка № 88 в м. Хмільник. Враховуючи викладене, позивач просить усунути перешкоди в користуванні даною земельною ділянкою загальною площею 0,0990 га шляхом знесення ОСОБА_6 самочинно встановленого гаража та приведення земельної ділянки у придатний для використання стан за його рахунок.

Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 жовтня 2013 року у задоволенні позову КЕВ м. Вінниці відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 12 лютого 2015 року заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги КЕВ м. Вінниці задоволено. Усунено КЕВ м. Вінниці перешкоди у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,0990 га військового містечка № 88 м. Хмільник Вінницької області шляхом знесення ОСОБА_6 за власний рахунок самочинно збудованого гаража, висаджених насаджень та приведення її у придатний для використання стан. Вирішено питання про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із закриттям провадження у справі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що відповідно до пункту 1.1 Керівництва з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційних служб Збройних Сил України та ст. 42 Положення про порядок надання в користування земельних ділянок для потреб Збройних Сил України, затверджених наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 року № 483 (далі - Положення) землі, які використовують Збройні Сили України, є державною власністю і підлягають обов'язковому обліку, цільовому використанню та правильному утриманню, їх заборонено займати для будівництва індивідуальних і кооперативних житлових будинків, гаражів, інших господарських будівель, а також під дачі та садово-городні ділянки.

Пунктами 23, 28 Положення встановлено, що Міністерство оборони України доручило квартирно-експлуатаційним частинам (відділам) здійснювати контроль за використанням і охороною земель.

Державним актом на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 підтверджено, що ВКС «Хмільник» Міністерства оборони України на підставі рішення Хмільницької міської ради народних депутатів від 29 березня 1994 року № 55 надано у постійне користування земельну ділянку площею 6,1023 га в межах згідно з планом землекористування, призначена гаражно-складська територія для господарських потреб. Відповідно до індивідуальної картки обліку земельної ділянки місце розташування земельної ділянки - санаторій «Хмільник» Хмільницького району Вінницької області, військове містечко № 88, Вінницький гарнізон, КЕВ м. Вінниця.

Вказані обставини щодо місця розташування земельної ділянки площею 6,1023 га на території військового містечка № 88 підтверджується також інформацією щодо використання земель, які знаходяться в користуванні структурних підрозділів Міністерства оборони України по м. Хмільнику Вінницької області станом на 22 грудня 2009 року, а також відомістю щодо розбіжностей в обліку площі земельних ділянок, які рахуються за Міністерством оборони України по КЕВ м. Вінниці станом на 01 червня 2013 року у Хмільницькому районі.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 31 жовтня 2011 року задоволено позов військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави в особі Центрального військового клінічного санаторію «Хмільник» до ОСОБА_6 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та знесення самочинно збудованої споруди. Зобов'язано ОСОБА_6 знести самочинно збудований гараж та звільнити самостійно зайняту земельну ділянку загальною площею 0,0990 га, вартістю 83 853 грн, яка входить до складу військового містечка № 88 в м. Хмільник згідно з державним актом на право постійного користування серії НОМЕР_1, і привести земельну ділянку в первинний стан за власний рахунок (а. с. 138).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що земельну ділянку, яка належить Міністерству оборони України, незаконно використовує відповідач під городництво, самочинно збудував на ній капітальний гараж, чим перешкоджає використанню земель оборони згідно з цільовим призначенням, добровільно звільнити землю не бажає. При цьому суд апеляційної інстанції послався на те, рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 31 жовтня 2011 року зобов'язано ОСОБА_6 знести самочинно збудований гараж та звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, привести її у первинний стан, що є преюдиційним для вирішення цієї справи.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оспорюванням є стан цивільного правовідношення, при якому між учасниками існує спір з приводу наявності чи відсутності суб'єктивного права у сторін, а також приналежності такого права певній особі. Оспорюване право ще не порушене, але виникає невизначеність у праві, зумовлена поведінкою другої сторони стосовно уповноваженого.

Отже, з огляду на викладене та з урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ч. 1 ст. 92 ЗК України ).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 цього Кодексу власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди попередніх інстанцій, встановивши, що право постійного користування земельною ділянкою на підставі державного акта належить ВКС «Хмільник» Міністерства оборони України, а позивач здійснює контроль за використанням і охороною земель, які використовуються Збройними Силами України, залишили поза увагою ч. 2 ст. 152 ЗК України, та при вирішенні питання про захист порушеного права позивача на користування спірною земельною ділянкою на порушення ст. ст. 3, 213, 214 ЦПК України не встановили: які права та законні інтереси позивача порушено з урахуванням рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову землекористувача - Центрального військового клінічного санаторію «Хмільник» до ОСОБА_6 про повернення самовільно зайнятої спірної земельної ділянки та знесення самочинно збудованої споруди, та чи підлягають вони захисту в обраний позивачем спосіб, внаслідок чого дійшли передчасного висновку про наявність порушеного права позивача на користування спірною земельною ділянкою та необхідність його захисту шляхом усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою.

Допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим вони підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко О.П. Касьян Г.І. Мостова