Справа № 2033/2040/12
Провадження № 2/645/1116/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року м. Харків

Фрунзенський райсуд м. Харкова у складі:

головуючого Алфьорової Т. М.

за участю секретаря судових засідань Ляхової І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, вказуючи, що 16.03.2006 р. між ними був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_3 позичила у неї 2000 доларів США, за умови повернення їх 01.12.2006 р.. На підтвердження договору позики відповідач написала розписку. Однак у визначений час ОСОБА_3 позичених грошей не повернула. На її пропозицію про добровільну сплату боргу ОСОБА_3 спочатку просила зачекати з виплатою боргу, а потім взагалі відмовилась його сплачувати. На думку позивача, строк позовної давності був перерваний шляхом визнання ОСОБА_3 боргу у повному обсязі, про що свідчить постанова про відмову у порушенні кримінальної справи від 25.03.2009р. Просить суд стягнути борг з урахуванням уточненої суми на 19.03.2015 року у розмірі 52000 грн., а також судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі і дала пояснення про викладені обставини.

Представник відповідача - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що ОСОБА_3 не заперечує проти того, що вона укладала договір позики з ОСОБА_2 від 16.03.2006 р. на суму 2000,00 дол. США, але у зв'язку з пропуском позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач пред'явила вимоги в 2012р., а строк повернення 01.12.2006.р. Довід позивача, про те, що строк давності прервався, так як була постанова органів міліції про відмову в порушенні кримінальної справи від 25.03.2009 року, не може бути взятий до уваги, так як до органів міліції з заявою на неправомірні дії ОСОБА_2 зверталася ОСОБА_3, а не позивачка. Крім цього, ОСОБА_2 гроші давалися під проценти, хоча в розписці про це не сказано і ОСОБА_3 сплачувала гроші, але без розписки.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

В судовому засіданні встановлено, що 16.03.2006 р. ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, які зобов'язалися повернути до 01.12.2006 р..

На підтвердження факту отримання цієї позики та строку її повернення ОСОБА_3 у цей же день, 16.03.2006 р., власноручно написала розписку. При чому, факт написання вказаної боргової розписки особисто відповідачем сторонами не оспорюється.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики, який згідно зі ст.1047 цього ж Кодексу був укладений представленими позивачем договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошті, а позичальник зобов'язується повернути також суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

На час розгляду справи відповідач борг позивачеві не повернув, про що свідчить наявність у позивача оригіналу розписки, копія якої залучена до матеріалів справи.

У відповідності зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти в такій саме сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Зобов'язання, згідно із ст.526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому ст.533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідачем будь-яких належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів стосовного того, що сплачувалися проценти, а також борг за договором позикине було надано. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 знала, що строк пред'явлення вимог щодо повернення боргу за договором позики - 01.12.2006 р., незважаючи на це позов був пред'явлений тільки 20.03.2012 року. Той факт, що ОСОБА_3 25.03.2009 року зверталася з заявою до органів внутрішніх справ на неправомірні дії ОСОБА_2 щодо повернення боргу, не є підставою для переривання строку позовної давності.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач надав заяву про застосування позовної давності і тому суд вважає застосувати вказані норми та відмовити в задоволенні позову з цих підстав.

Керуючись ст. ст. 10-11, 60, 209,212 ,214- 215 ,217, ЦПК України, ст.ст. 1046 -1047,1049, ст. 257,ст.261, 267 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3про стягнення суми боргу за договором позики.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т. М. Алфьорова