Справа № 161/4186/15-ц
Провадження № 2/161/1919/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Сидоренко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (надалі - ТОВ "Кей-Колект") звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1, посилаючись на те, що 15.12.2006р. між АКІБ "Укрсиббанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого остання отримала грошові кошти в розмірі 45000 доларів США.

13.02.2012р. між ПАТ "Укрсиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" був укладений договір факторингу №2, відповідно до умов якого права вимоги заборгованості (включаючи суму наданого кредиту, проценти, комісії, штрафні санкції та інші можливі платежі) за кредитним договором №0 відступлені ТОВ "Кей-Колект".

ОСОБА_1 належним чином не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором №0 і прострочила виконання зобов'язань строком на 2219 днів, в результаті чого виникла прострочена заборгованість в сумі 57076,82 доларів США, що за курсом 21,7704 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.03.2015р. складає 1242584,12 грн.

Посилаючись на наведене, позивач в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 15.12.2006р., в розмірі 57076,82 доларів США, що за курсом 21,7704 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.03.2015р. складає 1242584,12 грн просить звернути стягнення на предмет іпотеки: приміщення магазину НОМЕР_1 (літера В 4) загальною площею 34,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 що належить на праві власності ОСОБА_1 за вартістю 492068 (чотириста дев'яносто дві тисячі шістдесят вісім) гривень, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ТОВ "Кей-Колект" та припинити право власності на приміщення магазину НОМЕР_1 (літера В 4) загальною площею 34,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Крім цього, просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

Представник позивача в судовому засіданні 25.05.2015р. позов підтримав з наведених у позовній заяві мотивів.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.05.2015р. позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Подав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що дійсно 15.12.2006р. між АКІБ "Укрсиббанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого остання отримала грошові кошти в розмірі 45000 доларів США. За вказаним кредитним договором у відповідача виникла заборгованість. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2011 р., ухваленим по справі за позовом ПАТ "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором №0 від 15.12.2006р. суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 в користь ПАТ "Укрсиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.12.2006р. в розмірі 291391,63 грн. (двісті дев'яносто одна тисяча триста дев'яносто одна гривня 63 копійки). 21.11.2011р. зазначене рішення суду набрало законної сили. На даний час вказане рішення суду відповідачем не виконане і перебуває на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції. Зазначає, що оскільки за договором факторингу №2 від 13.02.2012р. до позивача перейшли усі права ПАТ "Укрсиббанк" за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.12.2006р., то між сторонами уже існує рішення суду щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, яке набрало законної сили. Крім того зазначає, що оскільки між сторонами вже ухвалено судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.12.2006р., то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

В судове засідання 26.05.2015р. представники сторін не з'явилися, просили розглядати справу без них, представник позивача просив позов задовольнити, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.12.2006р. між АКІБ "Укрсиббанк" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого остання отримала грошові кошти в розмірі 45000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором №0 15.12.2006р. між відповідачем та АКІБ "Укрсиббанк" було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач передала в іпотеку належне їй на праві власності приміщення магазину НОМЕР_1 (літера В 4), загальною площею 34,3 кв.м. за адресою: Волинська область, АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 належним чином не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором №0, у зв'язку із чим 10 листопада 2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було ухвалене рішення, яким суд в повному обсязі задовольнив позов ПАТ "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 і вирішив стягнути з ОСОБА_1 в користь ПАТ "Укрсиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.12.2006 р. в розмірі 291 391, 63 грн. (двісті дев'яносто одна тисяча триста дев'яносто одна гривня 63 копійки). Дане рішення набрало законної сили 21.11.2011р., знаходиться на примусовому виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції і станом на 26.05.2015р. не виконане відповідачем.

13.02.2012р. між ПАТ "Укрсиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" був укладений договір факторингу №2, відповідно до умов якого права вимоги заборгованості (включаючи суму наданого кредиту, проценти, комісії, штрафні санкції та інші можливі платежі) за кредитним договором №0 відступлені ТОВ "Кей-Колект".

13.02.2012р. між ПАТ "Укрсиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" був укладений договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до умов якого до ТОВ "Кей-Колект" перейшли права вимоги за договором іпотеки, укладеним 15.12.2006р. між відповідачем та АКІБ "Укрсиббанк"

Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що ТОВ "Кей-Колект" є новим кредитором ОСОБА_1 у зобов'язаннях за договором про надання споживчого кредиту №0 та договором іпотеки від 15.12.2006 р.

За змістом ст.ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. В разі порушення основного зобов'язання основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом вказаного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що 10.12.2014р. ТОВ "Кей-Колект" направив відповідачу вимогу про усунення порушення з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором №0 і попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте дана вимога була залишена без задоволення.

Із висновку про вартість об'єкта незалежної оцінки, складеного суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Експерт оцінка плюс» від 10.03.2015р. вбачається, що ринкова вартість об'єкта оцінки - магазину (приміщення НОМЕР_1) літ. В-4, загальною площею 34,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на дату оцінки (без ПДВ) становить: 492068 (чотириста дев'яносто дві тисячі шістдесят вісім) гривень.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

З урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч.2 ст.16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

Згідно п.9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки) належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК, ст.ст. 3, 4 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст.510 Цивільного кодексу України).

Згідно з нормою ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530, 631 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст.1048 Цивільного кодексу України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Згідно зі ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз.1, 2 п.17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599-601, 604-609 Цивільного кодексу України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що договір про надання споживчого кредиту №0 від 15.12.2006 р. було укладено строком до 15.12.2017р., а, отже, рішення Луцьким міськрайонним судом Волинської області 10.11.2011 р. про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 15.12.2006 р., яке не виконане відповідачем, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених договором і законом.

Задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 15.12.2006 р. не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 15.12.2006 р., оскільки на час розгляду спору така заборгованість не погашена.

Однак, суд приходить до висновку про те, що розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 15.12.2006 р., уже визначена рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.11.2011р. в розмірі 291391,63 грн. (двісті дев'яносто одна тисяча триста дев'яносто одна гривня 63 копійки), яке вступило в законну силу.

Оскільки між сторонами ухвалено судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 15.12.2006 р., то повторне стягнення суми основного боргу та нарахування відсотків за користування кредитом поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212 - 215 Цивільного процесуального кодексу України, ч.1 ст.509, ст.ст.510, 526, 530, 599, 610, 611, 625, 631, 1048, ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 35, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

У рахунок заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ "Кей-Колект" за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.12.2006 р. в сумі 291391,63 грн. (двісті дев'яносто одна тисяча триста дев'яносто одна гривня 63 копійки) звернути стягнення на предмет іпотеки: приміщення магазину НОМЕР_1 (літера В 4) загальною площею 34,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 що належить на праві власності ОСОБА_1 за вартістю 492068 (чотириста дев'яносто дві тисячі шістдесят вісім) гривень, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ТОВ "Кей-Колект".

Припинити право власності на приміщення магазину НОМЕР_1 (літера В 4) загальною площею 34,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ "Кей-Колект" судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн.

В задоволенні решти позовних вимог ТОВ "Кей-Колект" відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта