АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/8156/14-ц 22-ц/774/302/К/15
Провадження № 22-ц/774/302/К/15 Головуючий в суді першої
Справа № 212/8156/14-ц інстанції - Чайкін І.Б.
Категорія 26 ( 3 ) Доповідач - Ляховська І.Є.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - представника відповідача - Руденка Іллі Володимировича,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 10 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ПАТ "ЦГЗК") та, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача 243600 грн. моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у зв'язку із професійним захворюванням.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, на його користь з ПАТ "ЦГЗК" стягнуто 40000 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ "ЦГЗК" ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд помилково залучив його до участі у справі в якості відповідача, оскільки відсутні докази, які підтверджують факт спричинення моральної шкоди та вину ПАТ "ЦГЗК" " щодо порушення законодавства з охорони праці. Вважає, що позивач, як застрахована особа у зв'язку із професійним захворюванням перебуває на обліку в Виконавчій дирекції Фонду соціального страхування і відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" має користуватися певними пільгами та компенсацією. Крім того, розмір моральної шкоди необґрунтований та судом залишено поза увагою, що шкода могла бути заподіяна й іншими підприємствами - Трест "Кривбасшахтопроходка", ВО "Кривбасруда", де позивач також працював в шкідливих умовах. Крім того, позивач мав в судовому засіданні надати особисто пояснення щодо його моральних переживань, проте суд ухвалив рішення, грунтуючись лише на припущеннях та поясненнях його представника. А також, судом не враховано судову практику по аналогічним справам.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 з грудня 1985 року по червень 1987 року працював підземним кріпильником на шахті "П-1"ВО "Кривбасруда"; з червня 1987 року по січень 1991 року - підземним гірником та підземним прохідником в комбінаті "Кривбасшахтопрохідка"; з січня 1991 року по січень 1994 року - підземним прохідником та підземним кріпильником на шахті "П-1" ВО "Кривбасруда"; з квітня 1997 року по листопад 2000 року - поверховим слюсарем черговим та з ремонту устаткування ВАТ "Півн.ГЗК"; з серпня 2004 року по жовтень 2004 року - підземним прохідником в Шахтобудівельному управлінні ПАТ "Кривбасзалізрудком"; з 04 травня 2005 року по 30 травня 2014 року працював прохідником на шахті "Орджонікідзе" ПАТ "ЦГЗК".

30 травня 2014 року звільнений у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров?я.

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 09 січня 2014 року ОСОБА_4 встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова L4, L5,S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і мязово-тонічним синдромами, виражений периферичний нейросудиний синдром, яасто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: остеоатрозу колінних суглобів (ПФС першого-другого ст.); вегетативно-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок другої ст. з периферичною ангіодистанією, акроангіоспазмами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ст.), остеоатрозу ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ст.), деф.артрозу дрібних суглобів кистей та трофічними порушеннями; хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пилотаксичний бронхіт першої ст., емфізема легенів першої ст.).ЛН першого ст.

За виявленим професійним захворюванням складено акт від 19 лютого 2014 року про розслідування хронічного професійного захворювання позивача. Відповідно до акту позивач виконував роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Пунктом 19 акту осіб, які б порушили законодавство про охорону праці, не встановлено, оскільки ОСОБА_4 працював впродовж 17 років в умовах впливу шкідливих факторів.

Висновком МСЕК від 15 квітня 2014 року позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням у розмірі 50 % , з яких: 30% - по радікулопатії, 10% - ВСП, 10% - ХОЗЛ та третя група інвалідності, з наступним переоглядом 01 травня 2015 року.

Відповідно до рекомендацій МСЕК позивачу протипоказана важка робота праці, довга хода, переохолодження в умовах виробничого типу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку щодо обов'язку відповідача по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам діючого законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до підп. "Є" п.1 ч.1 ст.21 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", яке діяло на момент виникнення правовідносин, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку: своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частиною 3 ст.28 цього закону зазначено, що при наявності факту спричинення моральної шкоди потерпілому проводиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" та п. 22 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік" зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. "є" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_4 права на відшкодування моральної шкоди - 15 квітня 2014 року - зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, з вини якого заподіяно моральну шкоду позивачу.

У зв'язку з цим доводи відповідача ПАТ "ЦГЗК" про те, що моральна шкода повинна відшкодовуватися Фондом соціального страхування, оскільки потерпілий перебуває там на обліку і відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" має користуватися певними пільгами та компенсацією, не можуть бути взятими до уваги.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У зв'язку з цим посилання відповідача ПАТ "ЦГЗК" на те, що усі функції для забезпечення умов праці відповідно до нормативно-правових актів ПАТ "ЦГЗК" виконуються, а саме створено спеціалізований відділ охорони праці, розроблені інструкції з охорони праці, розробляються та виконуються передбачені колективним договором заходи щодо поліпшення умов праці та інше, є безпідставними та спростовуються встановленими судом обставинами справи.

Крім того, відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок МСЕК є одним із доказів, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.

Також безпідставними є посилання відповідача щодо відшкодування моральної шкоди не лише ним, а також іншими підприємствами, де позивач також працював в шкідливих умовах, оскільки ОСОБА_4 факт спричинення моральної шкоди у зв'язку з його професійними захворюваннями внаслідок праці на підприємстві ПАТ "ЦГЗК" встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Інші доводи відповідачів спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не в повній мірі взяв до уваги роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є дещо завищеним.

Беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем професійних захворювань, ступінь втрати ним професійної працездатності, обсяг фізичних та моральних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, наслідків, що наступили внаслідок праці позивача у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, а також тривалість роботи позивача у шкідливих умовах на підприємстві, колегія суддів вважає, що належною компенсацією отриманої позивачем моральної шкоди є сума 30000 грн.

За таких обставин, рішення суду необхідно змінити відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, зменшивши розмір стягнутої з відповідачів моральної шкоди до 30000 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 10 грудня 2014 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_4 змінити, зменшивши цей розмір з 40000 (сорока тисяч) грн. до 30000( тридцяти тисяч) грн..

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів