Справа № 310/9425/14-ц
17 березня 2015 року м.Бердянськ
Бердянський міськрайонний суд Запорізької області
у складі: головуючого - судді Пустовіт З.П.
при секретарі: Гоноболіній О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Бердянськсільмаш" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації, втраченої вигоди,
Позивач у судове засідання не з'явився, направив суду письмову заяву від 02.03.2015 року, в якій просив розглянути справу за його відсутності.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, причину неявки не повідомив, тому суд відповідно до положень ст.ст.169, 224-226 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач працював у відповідача в період з 28.07.2010 року по 01.08.2013 року на посаді головного технолога. Звільнився з роботи згідно наказу №83/10 від 01.08.2013 року за власним бажанням за ст.38 КЗпП України, що підтверджується записами в його трудовій книжці.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Статтею116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата усіх належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення.
Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.
Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, отже , працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Суд, перевіривши розрахунок, проведений відповідно до п.2, п.5, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, вважає його правильним, а позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні таким, що підлягає задоволенню, оскільки між сторонами відсутній спір щодо розміру належних позивачеві сум та відсутності заперечень самого відповідача з приводу пред'явленого до нього позову.
Строки виплати заробітної плати врегульовані ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України від 24.03.1995 року „Про оплату праці", а положення ст. 34 названого Закону передбачають компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв"язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством
Згідно з ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, під якими слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення). Це також передбачено Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (з наступними змінами).
Відповідно до п.4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.
Позивачем сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою її виплати розрахована за допомогою програми «Калькулятор обчислення суми індексації зарплати», яка за його підрахунками становить 1133,94 грн.
Втім, незважаючи на відсутність заперечень з боку відповідача стосовно позовних вимог про стягнення втраченої вигоди в розмірі 6019,69 грн., суд вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки нормами трудового законодавства, якими регулюються дані правовідносини сторін, не передбачено право звільненого працівника на відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, бо, як слідує зі ст.4 КЗпП України, законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Норми Цивільного кодексу України можуть застосовуватися до трудових відносин лише в разі, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Однак КЗпП України містить в собі норми, які регулюють питання застосування до роботодавця санкцій у вигляді стягнення з останнього середнього заробітку в разі затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки ( ст.117) чи відшкодування моральної шкоди при порушення трудових прав працівника, що привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя (ст.237-1).
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення втраченої вигоди в розмірі 6019,69 грн., тому в їх задоволенні слід відмовити.
На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 745,11 грн., пропорційно до розміру задоволених вимог, оскільки позивач звільнений від його сплати при зверненні до суду за вимогами, що випливають з трудових правовідносин.
Оскільки позивачем сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн. за вимогу про стягнення втраченої вигоди, у задоволенні якої йому в позові відмовлено, понесені ним витрати на оплату судового збору відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11, 57-60, 62, 64, 88, 212-215,224-226 ЦПК України, ст.ст. 116, 117, 233 КЗпП України, ст. 34 Закону України ""Про оплату праці"", ст. 4 Закону України ""Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Бердянськсільмашна на користь держави судовий збір в сумі 745,11 грн.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів після отримання копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:З. П. Пустовіт