У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю представника позивачки,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ільїна Вадима Анатолійовича на рішення Рівненського міського суду від 4 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

24 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 2 294, 91 грн. заборгованості із заробітної плати, 3460 грн. компенсації за невикористану відпустку, 7 664 (4 965, 91 + 2 698, 09) грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування 1 000 грн. моральної шкоди та 1 000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Рівненського міського суду від 4 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ільїн В.А. посилався на те, що відповідно до п. 3.8. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 637 від 15 грудня 2004 року, виплати, пов'язані з оплатою праці, проводяться касиром підприємства або за видатковими касовими ордерами на кожного одержувача чи за видатковими відомостями.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не встановив, в які строки та в який спосіб - через банківський переказ чи через касу банку - позивачці виплачувалася заробітна плата; не взяв до уваги пояснень представника позивачки з приводу заподіяної їй моральної шкоди.

Крім того, довідка Гощанського районного відділу внутрішніх справ УМВС України № 53/10-789 від 2 лютого 2014 року про відкриття кримінального провадження за фактом крадіжки матеріальних цінностей та бухгалтерських документів у відповідача не може бути належним доказом у справі, оскільки досудове слідство у цій справі ще не завершене і вироку суду з даного приводу немає.

Покликаючись на ці обставини, представник позивачки рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом установлено, що 6 травня 2010 року позивачка була прийнята відповідачкою на роботу оператором автозаправних станцій, за що відповідачка зобов'язалася виплачувати їй заробітну плату в сумі 1100 грн. у місяць, що підтверджується відповідним безстроковим трудовим договором (а. с. 2).

Трудові відносини сторін тривали до 5 серпня 2014 року і були припинені на підставі ст. 38 КзпП України (а. с. 3).

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КзПП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідачки 2 294, 91 грн. заборгованості із заробітної плати за червень-липень 2014 року, 3 460 грн. компенсації за невикористану відпустку, 7 664 (4 965, 91 + 2 698, 09) грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування 1 000 грн. моральної шкоди та 1 000 грн. витрат на правову допомогу (а. с. 1, 19, 32).

Проте з відповіді Гощанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області № 764/17-03-17-15 від 27 лютого 2015 року (в якій ідеться про облікований нарахований та виплачений позивачці ОСОБА_1 у 2011-2014 рр. дохід) слідує, що згідно з поданою СПД ОСОБА_3 звітністю за формою 1 ДФ позивачці у 2014 році відповідачкою було нараховано та виплачено дохід у вигляді заробітної плати: у 1-му кварталі - в сумі 3 654 грн., у 2-му кварталі - в сумі 3 654 грн., у 3-му кварталі - 7 249, 62 грн. (а. с. 41 а).

З листа Управління Пенсійного фонду України в Гощанському районі № 924/06 від 25 лютого 2015 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 з січня по липень 2014 року щомісячно нараховувала та виплачувала позивачці ОСОБА_1 заробітну плату, з якої був сплачений єдиний внесок, у сумі 1218, 00 грн., а в серпні 2014 року - у сумі 6031,62 грн. (а. с. 39-40).

З довідки слідчого СВ Гощанського РВ УМВС України у Рівненській області № 53/10-789 від 2 лютого 2014 року вбачається, що 8 серпня 2014 року СВ Гощанського РВ УМВС України у Рівненській області розпочато досудове розслідування з приводу виявленої на АЗС ПП „Скороход", яка належить відповідачці, нестачі бензину марки А-92 в кількості 673 літри на суму 10 229, 60 грн. та зникнення бухгалтерських документів, у т. ч. оригіналів відомостей по заробітній платі за період з січня 2013 по серпень 2014 року, а також табелів виходу на роботу та ін. документів (а. с. 25).

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте позивачкою у даній справі не подано суду доказів, які б підтверджували обґрунтованість пред'явлених нею позовних вимог.

Тому за таких обставин суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, навівши відповідні мотиви, законно й обґрунтовано відмовив їй у задоволенні позову.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Ільїна Вадима Анатолійовича відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 4 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: