РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Лях М.Ю.,

при секретарі Холявка Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Харкова з вимогою до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 2004 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.08.2013 року. Зазначає, що в період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2006 року ними була придбана в кредит квартира АДРЕСА_1, яку фактично було придбано за кошти її батьків, які в повному обсязі взяли на себе обтяження щодо погашенню кредитної заборгованості перед банком. Відповідач формально вказаний власником в договорі купівлі-продажу, оскільки на момент оформлення кредиту мав більшу офіційну заробітну плату, що в свою чергу полегшувало укладення кредитного договору. Зазначає, що після розірвання шлюбу вона постійно проживає у вказаній квартирі, самостійно здійснювала ремонт квартири та сплачує комунальні послуги за власні кошти. Позивач, посилаючись на положення статей 60, 69, 71 Сімейного кодексу України, статтю 365 Цивільного кодексу України просить розділити майно спільної сумісної власності шляхом визнання за нею права власності на спірну квартиру та стягнення з неї на користь відповідача грошової компенсації за передачу їй у власність частки спільної сумісної власності відповідача.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, була належним чином повідомлена про дату час та місце судового розгляду, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що підтримає позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити позов на підставах, викладених в позовній заяві. В подальшому надала до суду заяву в якій зазначила, що погоджується передати відповідачу грошову компенсацію його частки в спірній квартирі без внесення на депозитний рахунок суду.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, був належним чином повідомлений про дату час та місце судового розгляду, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, спочатку заперечував проти заявлених позовних вимог. В подальшому надав до суду заяву в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог, не заперечує щодо вартості спірної квартири, визначеною за домовленістю між ними, погодився на отримання грошової компенсації від позивача без попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що сторони з 30.04.2004 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 45, який розірвано на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 28.08.2013 року.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 15 травня 2006 року відповідач ОСОБА_2 придбав у власність за 275 225 грн. квартиру під номером 45, що знаходиться у будинку під номером 3-Б, розташованому по вул. Продольній в м. Харкові.

Зі змісту копії довідки ПАТ «Комерційний банк «Правекс Банк» № 4422/12-01-15Г від 18.06.2015 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 укладав кредитний договір № 12226-068/06Р від 15.05.2006 року терміном до 15.05.2026 року з лімітом кредитування 39950,00 доларів США зі сплатою 13,00 відсотків річних. Станом на 23.23.2015 року зобовязання за кредитним договором виконані у повному обсязі.

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 19.05.2006 року № 10684587 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є власником трьох кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Зі змісту копії нотаріально посвідченої довіреності від 04.04.2015 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 уповноважив позивача ОСОБА_1 продати, обміняти, здавати в найм (оренду), передавати в іпотеку в якості майнового поручителя в забезпечення зобовязань будь-яких осіб, визначаючи усі без винятку умови вищезазначених договорів на її розсуд, належну йому на праві власності квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч.3 статті 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини.

На підставі ч. 4 статті 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім'ї.

Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23,24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 статті 65 Сімейного кодексу України).

Судом встановлено, що квартира під номером 45, що знаходиться у будинку під номером 3-Б, розташованому по вул. Продольній в м. Харкові є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме сторін у справі.

Статтею 70 Сімейного кодексу України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Суд, при вирішенні справи, враховує роз'яснення Верховного Суду України, викладені у п.п. 22, 23 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 27 грудня 2007 року № 11, згідно яких вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи та вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, ч.3 статті 368 Цивільного кодексу України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути транспортні засоби, тощо.

Пунктами 24, 25 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України унормовано, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України). Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди, присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 Цивільного кодексу України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 Цивільного кодексу України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно ч. 1, 2, 3 статті 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до статті 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо спільне володіння і користування майном є неможливим. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно ч. 4, 5 статті 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з п. 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 Цивільного кодексу України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Сторонам роз'яснено порядок виконання судового рішення в частині передачі грошової суми попередньо внесеної одним із подружжя на депозитний рахунок суду. З матеріалів справи вбачається, що відповідач погодився на отримання грошової компенсації при поділі спірної квартири без попереднього внесення грошової компенсації 1/2 частини вартості квартири в розмірі 137 612,50 грн. на депозитний рахунок суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню і вважає за можливе визнати за відповідачем право власності на спірну квартиру та стягнути з відповідача на користь позивача 137 612,50 грн. грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі. слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись статтями 60, 70, 71 Сімейного кодексу України, статтями 368, 372 Цивільного кодексу України, статтями 10, 11, 58-61, 88, 212 - 215 ЦПК Укpаїни, суд -

ВИРIШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру під номером 45, що знаходиться у будинку під номером 3-Б, розташованому по вул. Продольній в м. Харкові.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 137 612 (сто тридцять сім тисяч шістсот дванадцять) гривень 50 копійок в рахунок компенсації вартості 1/2 частини квартири номером 45, що знаходиться у будинку під номером 3-Б, розташованому по вул. Продольній в м. Харкові

Після отримання коштів право власності ОСОБА_2 на частину квартири номером 45, що знаходиться у будинку під номером 3-Б, розташованому по вул. Продольній в м. Харкові припинити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Київського районного суду

м. Харкова М.Ю. Лях