Головуючий суду 1 інстанції - Юхимук Р.С.
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 428/1148/15-ц
Провадження № 22ц/782/195/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді - Коротенка Є.В.,

суддів - Борисова Є.А., Дронської І.О.,

при секретарі - Веселові С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку апеляційні скарги ОСОБА_2 та приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і оплачувану відпустку, у наданні якої незаконно відмовлено, про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

11 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і оплачувану відпустку, у наданні якої незаконно відмовлено, про відшкодування моральної шкоди та, уточнивши його в подальшому, просила:

- поновити її на роботі на тій самій посаді обліковця у цеху спиртів та кетонів виробництва органічних продуктів з ароматичної сировини ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот»;

- стягнути на її користь з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, яка станом на день подачі позову складає 4072,08 грн.;

- стягнути в рахунок компенсації моральної шкоди 5000 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.04.2015 року вказані позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково.

Суд вирішив:

- поновити ОСОБА_2 на роботі у ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» з наданням робочого місця відповідно до переліку вільних робочих місць та вакантних посад;

- стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 4072,08 грн.;

- стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» судовий збір на користь держави в розмірі 243,60 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 суд відмовив.

Частково не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою на нього, в якій просила суд скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.04.2015 року в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про компенсацію моральної шкоди і ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити її вимоги щодо компенсації моральної шкоди у повному обсязі.

Також частково не погодившись з рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.04.2015 року, ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» подало на нього апеляційну скару, в якій просило рішення суду змінити в частині поновлення ОСОБА_2 на работі з наданням робочого місця відповідно до переліку вільних робочих місць на вакантних посадах, стягнення з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на користь ОСОБА_2 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у сумі 4072,08 грн. та стягнення з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на користь держави судового збору в розмірі 243,60 грн., і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у цій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає апеляційні скарги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що наказом голови правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» від 09.01.2015 року № 0002-КП ОСОБА_2 було звільнено 12.01.2015 року з посади обліковця цеху по виробництву кетонів та органічних кислот за скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України (а.с.6).

Так, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

02.08.2013 року на виконання рішення Правління ПрАТ „Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ" від 02.07.2013 року головою Правління було видано наказ «Про скорочення штатних одиниць цеху по виробництву кетонів та органічних кислот» (а.с.39-41, 50).

У відповідності до додатку № 2 до протоколу засідання Правління від 02.07.2013 року та протоколу № 1 від 08.08.2013 року засідання спеціальної комісії, крім інших, скороченню підлягала посада обліковця цеху по виробництву кетонів та органічних кислот, яку займала ОСОБА_2.(а.с.40-41, 51-53).

Із матеріалів справи вбачається, що про наступне вивільнення позивачка була попереджена у встановлений законом двомісячний термін до звільнення, у зв'язку з чим відповідач дотримав вимоги ч.1 ст.49-2 КЗпП України.

Разом із тим, згідно із ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст.40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до ч.ч.6,7 ст.43 КЗпП України, якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

02.10.2013 року Голова Правління ПрАТ „Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ" звернувся до первинної профспілкової організації незалежної профспілки гірників України (НПГУ) робітників ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» та до Голови НПГУ з поданнями про надання згоди на звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України члена виборного профспілкового органу первинної профспілкової організації НПГУ працівників ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» ОСОБА_2 (а.с.73-74).

14.10.2013 року та 11.11.2013 року первинна профспілкова організація НПГУ робітників ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» та незалежна профспілка гірників України відповідно відмовили у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 з роботи з ПрАТ „Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ" за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.75-80).

При цьому колегія суддів апеляційного суду Луганської області погоджується із висновком суду першої інстанції, що зазначені питання щодо можливості надання згоди на звільнення ОСОБА_2 були розглянуті у повній відповідності до вимог ст.43 КЗпП України, а рішення профспілкових організацій про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору є цілком обґрунтованими.

На час розгляду справи в суді вказані рішення профспілкових організацій про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 з роботи з ПрАТ „Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ" за п.1 ст.40 КЗпП України не були скасованими та є чинними.

При таких обставинах, з огляду на положення ч.1 ст.43 КЗпП України, Сєвєродонецький міський суд Луганської області дійшов правильного висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 до ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про поновлення на роботі, оскільки звільнення було здійснено без достатньої законної підстави.

Разом із тим, поновивши ОСОБА_2 на роботі у ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» з наданням робочого місця відповідно до переліку вільних робочих місць та вакантних посад, суд першої інстанції порушив приписи ч.1 ст.235 КЗпП України, відповідно до яких у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно із ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином суд першої інстанції, приймаючи до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог позивачки у цій частині.

При цьому колегія суддів зауважує, що розрахунок стягнутої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу є правильним та не оспорюється сторонами.

У відповідності до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно зазначив, що діями відповідача, які полягають у незаконному звільненні позивачки, дійсно порушено право останньої на працю, її було позбавлено права, гарантованого Конституцією України, заробляти собі на життя працею.

Разом із тим колегія суддів не погоджується із висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_2 не доведено її втрати немайнового характеру, порушення нормальних життєвих зв'язків або стосунків з оточуючими людьми. При цьому колегія суддів виходить із того, що саме порушення права позивачки на працю та позбавлення її законної можливості заробляти собі на життя працею і є втратами немайнового характеру, порушенням нормальних життєвих зв'язків особи.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що діями відповідача, які полягають у незаконному звільненні позивачки, останній дійсно була спричинена моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов'язковому з'ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи характер дій відповідача, інші обставини справи, вимоги розумності та справедливості, відшкодування моральної шкоди слід встановити в розмірі 1500 грн.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України -порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.04.2015 року змінити, виклавши абзац 2 резолютивної частини рішення в такій редакції: «Поновити ОСОБА_2 на роботі в ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на посаді обліковця цеху по виробництву кетонів та органічних кислот». Скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про відшкодування моральної шкоди. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 1500 гривень. В іншій частині рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.04.2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 311, 314,315 ЦПК України, ст.ст. 182, 192 Сімейного кодексу України,судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 квітня 2015 року змінити.

Викласти абзац 2 резолютивної частини рішення в такій редакції: «Поновити ОСОБА_2 на роботі в приватному акціонерному товаристві «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на посаді обліковця цеху по виробництву кетонів та органічних кислот».

Скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 1500 гривень.

В іншій частині рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 квітня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення, однак його може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: