Справа № 333/3846/14-ц
Провадження № 2/333/36/15
УХВАЛА

Іменем України

про залишення позову без руху

20 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрієва М.М.,

при секретарі Пасюті К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя Піха Ю.Р. знаходилася цивільна справа за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2014 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.09.2014 року зупинено провадження у справі.

09.02.2015 року зазначена цивільна справа, згідно повторного автоматичного розподілу справ, надійшла у провадження судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя Дмитрієвої М.М.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2015 року цивільну справу прийнято до провадження, відновлено провадження у справі та призначено судовий розгляд.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 159 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. У разі зміни одного із суддів під час судового розгляду, справа розглядається з початку.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Як визначено у ст. 4 ЦПК України суд здійснює правосуддя у спосіб визначений Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє особам, які беруть участь у справі у здійсненні їх прав.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

В судове засідання сторони, повідомлені своєчасно та належним чином про дату, час та місце слухання справи, не з'явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119-120 цього Кодексу, а тому вважає за потрібне запропонувати позивачу привести позовну заяву у відповідність до вимог ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції № 2 від 12.06.2009 р. позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви. Позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у рішенні суду повинні бути зазначені: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Резолютивна частина позову не відповідає вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у порушення вимог ст. 119 ЦПК України та п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року у тому числі не містить: складових розміру вимог, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

До того ж, у відповідності до ст. 10 ЦПК України, суд звертає увагу на те, що 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року.

Пунктом 1 ч. 1 цього Закону передбачено, що протягом його дії: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (частина 4).

Тому позивачу пропонується уточнити позовну заяву з врахуванням вимог вказаного закону.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суд, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119, 120 ЦПК України, або якщо не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених вище недоліків.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119 і 120 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Позивачу також роз'яснюється, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали, позов буде залишено без розгляду у відповідності до вимог п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 191-121, 207 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишити без руху.

Надати Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» строк п'ять днів з моменту отримання ухвали суду для надання суду оновленої позовної заяви, яка відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Роз'яснити позивачу, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк, позовна заява буде залишена без розгляду у відповідності до вимог п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва