АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4997/2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Кричина А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Шахової О.В.,

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д.

при секретарі Бугай О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 11.03.2014 року вона передала в борг кошти відповідачу ОСОБА_3 в сумі 2 300 000 грн. а 15.05.2014 року в сумі 5 000 000 грн., які останній зобов'язався повернути до 30.05.2014 року і на підтвердження грошового зобов'язання написав розписки. Проте, свої зобов'язання за позикою відповідач не виконав і в установлений строк гроші її не повернув,у зв'язку з чим позивачка просила стягнути з нього на її користь 7 300 000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.02.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2, відмовлено з підстав недоведеності наявності між сторонами правовідносин за договорами позики.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її вимог.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що підпис в заяві та боргових розписках відповідача по справі відрізняється від його підпису на паспорті, оскільки підпис відповідача міг змінитися.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, з підстав наведеній в ній та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник проти апеляційної скарги не заперечували.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи наявні розписки від імені відповідача про отримання коштів в борг, однак факт написання даних розписок та підписання їх саме відповідачем судом не встановлено. Вважав, що підпис ОСОБА_3 в боргових розписках, в заявах про визнання позову не відповідають його підпису в копії паспорту виданого на його ім'я. Окрім цього, всі заяви як від імені позивача так і від імені відповідача, що містяться в матеріалах справи виконані на одному і тому ж друкованому засобі, однакові за стилем та формою.

Проте з такими висновками суду, колегія суддів не може погодитися, оскільки суд дійшов їх на порушення процесуального права, яке полягає в тому, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а ті обставини, що мають значення для справи та які суд вважав встановленими є недоведеними, з огляду на що рішення суду не можна визнати законним та обгрунтованим і воно підлягає скасуванню,з огляду на таке.

У відповідності до ст. ст. 525, 526, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом строк.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору або позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11.03.2014 року та 15.05.2014 року позивачка надала ОСОБА_3 кошти в борг у сумі 2300000, 00 грн. та 5000000, 00 грн. з кінцевим строком повернення 30.05.2014 року.

У відповідності до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Наявні розписки в матеріалах справи свідчать про те, що грошові кошти позивачка ОСОБА_2 передала відповідачу ОСОБА_3 в борг.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Колегією суддів не встановлено, та в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що грошові кошти за договором позики відповідачу ОСОБА_3 не передавалась чи були передані у меншій кількості.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 пояснив,що він визнає позовні вимоги ОСОБА_2Підтвердив факт отримання ним від ОСОБА_2 грошей в сумі 7 230 000 грн. в борг та факт власноручного написання ним розписок від 11 березня та від 15 травня 2014 року та його особистого підпису в них ,які містяться в справі на аркушах 4 та 26.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції передчасно зробив висновки щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову і обставини, які визнаються сторонами, додатковому доказуванню не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З відповідача належить стягнути на користь позивачки судові витрати в сумі 5 841 грн.,які позивачка понесла за оплату судового збору при зверненні з позовом в сумі 3654 грн. та при подачі апеляційної скарги - 1827 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року, скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 7 300 000 грн. (сім мільйонів триста тисяч гривень) та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5 481 грн. (п‛ять тисяч чотириста вісімдесят одну грн.).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: