Провадження № 22-ц/780/2657/15 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 46 28.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

28 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів Березовенко Р.В., Гуль В.В.,

при секретарі Химинець Н.М.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2014 року у справі за позовом Броварського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області до ОСОБА_2 про визнання недійсними державних актів на земельні ділянки ,-

встановила:

У листопаді 2012 року прокурор звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на таке.

Відповідачу ОСОБА_2 було видано два державні акти на земельні ділянки серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2, площею відповідно 9,0999 га та 4,9602 га в смт. Димерка Київської області на підставі судового рішення, яке було скасоване, тому прокурор просив суд визнати недійсними вказані державні акти як такі, що видані незаконно.

Враховуючи положення ст.ст. 203, 215 ЦК України, просив суд визнати недійсними вказані державні акти.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2014 рокупозов задоволено.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 9,0999 га для розміщення спортивно-розважального комплексу в смт. В. Димерка, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_3.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 4, 9602 га для будівництва виробничих будівель (під цех) в смт. В. Димерка, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_4.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В апеляційній скарзі вказала, що дані правовідносини регулюються ст.ст. 30, 120 ЗК України в редакції чинній на момент укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, а тому суд при вирішенні спору безпідставно застосував статтю 377 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що правовою підставою видачі державних актів, що посвідчували право власності на земельні ділянки відповідача, було рішення суду, яке не набрало законної сили, відтак видані на його підставі державні акти є недійсними.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з даними Книги реєстрації державних актів Головного управління Держкомзему у Київській області управління Держкомзему у Броварському районі Київської області від 19 червня 2012 року, ОСОБА_2, на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2007 року, видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 9,0999 га для розміщення спортивно-розважального комплексу в смт. В. Димерка, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_3 та державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 4, 9602 га. для будівництва виробничих будівель (під цех) в смт. В. Димерка, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_4 ( а.с.11-12, т.1).

Рішенням апеляційного суду Київської області від 7 липня 2011 року скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2007 року про визнання за ОСОБА_2 права власності на спірні земельні ділянки та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на вказані земельні ділянки ( а.с.7-10, т.1).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що 5 липня 2001 року ОСОБА_2 придбала у КСП «Кіровське» відповідно до договору купівлі-продажу табір праці і відпочинку, що розташований в смт. Велика Димерка Броварського району Київської області; 30 грудня 2003 року ОСОБА_2 отримала в дар від ОСОБА_3 об»єкт нерухомо майна по АДРЕСА_1. Ці обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності ОСОБА_2 на земельні ділянки виникло з моменту отримання нею державних актів та їх державної реєстрації, які видані на підставі скасованого рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2007 року.

Відповідно до положень ст. 30 ЗК України у редакції 1990 року, який був чинний на час укладення ОСОБА_2 договору купівлі-продажу об»єкту нерухомості 5 липня 2001 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу, згідно з якою право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до ст. 67 ЗК України в редакції 1990 року громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара.

З огляду на зазначені положення земельного законодавства, у матеріалах справи відсутні дані про отримання ОСОБА_2 у відповідності до діючого законодавства у власність земельної ділянки розміром 9,0999 га у зв»язку з придбанням нею 5 липня 2001 року відповідно до договору купівлі-продажу табору праці і відпочинку, що розташований в смт. Велика Димерка Броварського району Київської області.

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України у редакції 2001 року, яка діяла на час придбання ОСОБА_2 об»єкту нерухомості 30 грудня 2003 року, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Даних про придбання ОСОБА_2 у власність під цими об»єктами нерухомості земельних ділянок площею 9,0999 та 4, 9602 га за цивільно-правовими угодами матеріали справи не містять.

Також відсутні дані про те, що ОСОБА_2 безоплатно отримала вказані земельні ділянки у власність у порядку, передбаченому ст.ст. 116, 118 ЗК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимоги прокурора в частині визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, видані на підставі скасованого судового рішення, були обґрунтовано задоволені судом першої інстанції,.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визнання недійсними державних актів з таких підстав.

Висновок про те, що вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13).

Таким чином, позовні вимога прокурора про визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки є обґрунтованими, тому, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки повністю спростовуються зазначеними належними та допустимими доказами по справі.

Доводи апелянта про безпідставне застосування до спірних правовідносин норм ст. 377 ЦК України колегія суддів вважає слушними, оскільки згідно з п.1 прикінцевих та перехідних положень ЦК України він набрав чинності з 1 січня 2004 року, отже, не регулював правовідносини на час придбання ОСОБА_2 у 2001 та 2003 роках об»єктів нерухомості, у зв»язку з чим їй на підставі скасованого судового рішення були видані державні акти про право власності на земельні ділянки.

Разом з тим, суд при вирішенні справи вірно застосував норми ст.ст. 120, 125, 126 ЗК України.

Відповідно до ч.2 ст. 308 ЦК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене правильне по суті, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: