РІШЕННЯ

Іменем України

20.05.2015 року Франківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді- Лозинського Б.М.

при секретарі- Попик А.Б.

з участю представника відповідача- Заїкіна В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Служби автомобільних доріг України у Львівській області про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, суд,-

в с т а н о в и в :

позивачі звернулись до суду з позовом до Служби автомобільних доріг у Львівській області, в якому просять стягнути з відповідача на свою користь, 3 % річних за період з 15 квітня 2014 року по 01 грудня 2014 року в сумі 2183,42 грн. та інфляційні витрати за той самий період в сумі 19665,00 грн., а всього 21848,42 грн.

В обґрунтуванні позовних вимог посилаються на те, що рішенням Стрийського міськрайонного суду від 23.12.2013р. задоволено позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Служби автомобільних доріг у Львівській області, про стягнення з відповідача на користь позивачів матеріальної та моральної шкоди в загальному розмірі 115000 грн. Вказане рішення набрало законної сили 14.04.2014р. Станом на 01.12.2014р. рішення суду відповідачем фактично не виконується, у зв'язку із чим у позивача виникло право вимагати у відповідача сплати 3% річних та інфляційних витрат.

В судовому засіданні 18.03.2015 року представник позивачів- Іванус М.І підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Представник Служби автомобільних доріг у Львівській області- Заїкін В.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення у повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог пояснив, що після набрання законної сили рішенням суду від 23.12.2013р. відповідачем було заявлено клопотання про розстрочення його виконання. З причин, що не залежали від Служби автомобільних доріг у Львівській області, вказане клопотання було розглянуто та задоволено лише 17.10.2014р.. З того часу на користь позивачів щомісячно сплачувалась відповідна сума, вказана в ухвалі, та на час розгляду даної справи в суді заборгованість була повністю сплачена.

Крім того, представник відповідача зазначив, що між сторонами по справі не ніколи не існувало договірних відносин. Грошове зобов'язання, порушення якого є предметом даного спору виникло лише на підставі рішення суду, а тому відповідальність за порушення вказаних зобов'язань, передбачена ст. 625 ЦК України не може бути застосована до вказаного випадку.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Стрийського міськрайонного суду від 23.12.2013р. на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зі Служби автомобільних доріг у Львівській області було стягнуто матеріальну та моральну шкоду в загальному розмірі 115000 грн. /а.с.2-5/.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного положення ст. 625 ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Таким чином, дія ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

На підставі викладеного суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в зв'язку з необґрунтованістю.

З огляду на те, що у задоволенні позову відмовлено, з позивачів необхідно стягнути суму судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 27, 31, 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 11, 509, 625 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення з Служби автомобільних доріг України у Львівській області інфляційних нарахувань та трьох процентів річних - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Львівської області через районний суд.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Франківського

районного суду м. Львова: Лозинський Б.М.