Справа №585/514/13-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Євтюшенкова В. І.
Номер провадження 22-ц/788/2085/15 Суддя-доповідач - Гагін М. В.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Рибалки В. Г. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», третя особа: ОСОБА_5, про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

При цьому доводить, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази ознайомлення його з умовами отримання кредиту на придбання житлової нерухомості на вторинному ринку, підписання ним зазначених умов та графіку погашення заборгованості за кредитним договором до кредитного договору №1276/703998 від 29 серпня 2008 року, який є складовою частиною кредитного договору. Крім того, згідно висновку судової почеркознавчої експертизи, що призначалась судом, підпис від імені особи ОСОБА_3 у листі ознайомлення з умовами отримання кредиту на придбання житлової нерухомості на вторинному ринку виконано не ним, а іншою особою.

Вважає, що умови оспорюваного кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним. Не ознайомлення його з умовами кредитування до укладення кредитного договору вплинуло на свободу його волевиявлення, що є порушенням його прав як споживача згідно положень п. «д» ч.2 ст.11, п.2 ч.1 ст21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_3- ОСОБА_6, ОСОБА_5, які підтримали доводи апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_7, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення кредитного договору волевиявлення позивача було вільним і відповідало його внутрішній волі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, укладений кредитний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що були ними обумовлені, а тому підстави для задоволення позову про визнання кредитного договору недійсним відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки суд дійшов цих висновків повно і всебічно з'ясував обставини справи, вірно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував відповідні їм норми матеріального права.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 серпня 2008 року між позивачем та АТ «Індустріальний-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», укладено кредитний договір №1278/703998, відповідно до умов якого банк надав позивачу на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового використання кредит у сумі 35000 доларів США, термін користування кредитом - 29 серпня 2008 року по 28 серпня 2028 включно. Позичальник повертає кредит банку згідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором (Додаток №1 цього договору, який є невід'ємною частиною цього Договору) (п.1.1).

Сплачувати процентну винагороду за користування кредитом (проценти) щомісячно в розмірі 13,40% річних. Проценти нараховуються і сплачуються у валюті кредиту (п.п.1.4.1).

Надання кредиту здійснюється на поточний рахунок позичальника з можливістю подальшого перерахування на поточний рахунок продавця або отримання позичальником готівки в касі банку (п.п.2.1).

Всі додатки, зміни та доповнення до цього договору мають бути визначені в письмовій формі та підписані сторонами з обов'язковим посиланням на цей договір (п.8.3).

Недійсність окремих положень цього договору не тягне за собою недійсність договору в цілому, оскільки можна припустити, що цей договір міг би бути укладений без включення до нього таких положень (п.8.6).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_3 з тарифами банку ознайомлений і згодний, умови кредитного договору зрозумілі, оригінал договору отримав, про що поставив свої підписи.

29 серпня 2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки б/н, відповідно до умов якого іпотекодавець, з метою забезпечення виконання передбачених кредитним договором зобов'язань, передав в іпотеку квартиру НОМЕР_1, що знаходиться в АДРЕСА_1.

В договорі іпотеки, зокрема в п.п.1.1 зазначено, що кредитні кошти повертаються шляхом сплати суми кредиту (частини кредиту), згідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором (Додаток №1 до кредитного договору).

Вимоги банку від 29 липня 2009 року та від 09 березня 2010 року, отримані ОСОБА_3 містять посилання на погашення заборгованості за узгодженим та підписаним сторонами графіком чергових платежів, яким є додаток 1.

Отже, судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що спірний договір споживчого кредиту підписаний його сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідно їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови.

Сам лише факт не підписання позивачем до укладення спірного кредитного договору «лист ознайомлення з умовами кредиту на придбання житлової нерухомості на вторинному ринку», а підписання його іншою особою, не може бути підставою для визнання недійсним укладеного договору, оскільки зміст «листа ознайомлення» є ідентичним змісту додатку №2 до спірного кредитного договору, підписаного ОСОБА_3, в якому зазначено умови кредитування й орієнтовну сукупну вартість кредиту, тощо, отже і відсутності підстав уважати порушеними права споживача на отримання інформації, яка б могла вплинути на волевиявлення позивача щодо укладення договору.

Зазначення в оскаржуваному рішенні про звернення позивача до суду за межами позовної давності не було підставою для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для зміни чи скасування рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - (підпис)

Судді - (підписи)

З оригіналом згідно:

суддя Апеляційного суду Сумської області М.В.Гагін