Справа №591/6096/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Прокудіна Н. Г.
Номер провадження 22-ц/788/410/15 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г. , Маслова В. О.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс»

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» про визнання договору недійсним, стягнення матеріальних збитків, -

в с т а н о в и л а:

18 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 29 січня 2014 року між нею та ТОВ «Гранфінресурс» було укладено договір № 226236. Згідно реклами та за словами представників відповідача договір укладався про надання їй позики в розмірі 10 000 грн. В цей же день на виконання умов договору нею було сплачено одноразовий комісійний внесок в розмірі 650 грн. ТОВ «Гранфінресурс» жодних виплат на її користь не здійснювало. Вважає, що ТОВ «Гранфінресурс» здійснює нечесну підприємницьку діяльність, яка вводить споживача в оману шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації пірамідальної схеми. Крім того посилається на те, що відповідач не мав права укладати з нею вказаний договір, так як не має відповідної ліцензії на здійснення фінансових послуг. Тому просить суд визнати недійсним договір № 226236 від 29 січня 2014 року та стягнути сплачену нею за договором суму у розмірі 650 грн.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір № 226236 від 29 січня 2014 року, укладений між ТОВ «Гранфінресурс» та ОСОБА_3

Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на користь ОСОБА_3 650 грн.

Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Гранфінресурс» просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В доводах апеляційної скарги зазначають, що підстави для визнання договору, укладеного ТОВ «Гранфінресурс» з ОСОБА_3, недійсним та застосування наслідків недійсності правочину відсутні, так як договір укладено з дотриманням вимог чинного законодавства. Зазначає, що висновок суду про те, що відповідач здійснює свою діяльність по пірамідальній схемі, яка вводить споживача в оману не відповідає дійсності. Крім того посилається на те, що відповідач не надає фінансові послуги і не є фінансовою установою, а лише адмініструє грошові кошти учасників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивачку ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2014 року між сторонами було укладено договір № 226236 з додатками № 1 та № 2 про надання послуг з метою отримання грошової позики в сумі 10000 грн. на умовах діяльності програми «Альянс Україна» (а. с. 8-13).

Згідно з п.1.1 вищевказаного договору, ТОВ «Гранфінресурс» (Адміністратор), за згодою ОСОБА_3 (Учасник), зобов'язується вчинити від імені та за рахунок Учасника певні юридичні дії, спрямовані на отримання Учасником грошової суми, зазначеної у Додатку № 1 до даного Договору, на умовах діяльності Програми «Альянс Україна», що містить Додаток № 2, який є невід'ємною частиною цього Договору, в тому числі: сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування; організовувати та проводити Захід по розподілу грошового фонду, надати Учаснику відповідну суму, заявлену для отримання на умовах діяльності Програми; надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені Сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим Договором та Додатками до нього.

Відповідно до п.п.2.1.1, 2.1.2 договору, учасник в день підписання договору сплачує Одноразовий комісійний внесок та Адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу; своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачує Загальний платіж, який включає Чистий внесок, за рахунок якого адміністратор надає заявлені для отримання грошові суми, та Адміністративні витрати, що є платою за послуги Адміністратора з організації діяльності програми.

Згідно з п.1.3 ст.1 додатку №2 до договору, його предметом є послуги з формування реєстру учасників програми, метою яких є придбання відповідної грошової суми зазначеної у додатку № 1 до договору.

Після вчасної сплати чергового загального платежу учасник набуває право брати участь у найближчому заході, коли фонд реєстру є достатнім (п.4.1 ст.4 додатку № 2).

Конкретні умови отримання учасником заявленої суми визначені у ст. 5 цього додатку.

Адміністратор гарантує учаснику надати обумовлену грошову суму за умови виконання останнім всіх умов договору і додатків до нього (ст.12 додатку №2).

На виконання умов договору ОСОБА_3 в день укладення договору (29 січня 2014 року) сплатила одноразовий комісійний внесок в сумі 650 грн. (а.с.9).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що діяльність відповідача є такою, що вводить споживача в оману, оскільки позивачка сплатила кошти не за одержання товару чи послуги, а за можливість одержання права на отримання позики за рахунок залучення інших споживачів, що свідчить про наявність пірамідальної схеми, внаслідок чого оспорюваний договір є нікчемним. Також суд першої інстанції виходив з того, що предметом спірного договору є надання позивачу фінансової послуги, ліцензію на надання якої у встановленому законом порядку відповідач не отримував, що є підставою для визнання договору недійсними.

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції в частині введення відповідачем позивачки в оману та наявності в діяльності відповідача пірамідальної схеми, внаслідок чого оспорюваний договір є нікчемним, не можна, так як суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права в зв'язку з чим рішення суду підлягає зміні на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України в частині мотивів задоволення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 4.8 ст. 4, укладеного сторонами договору, підписання цього договору та додатків до нього є підтвердженням факту отримання всіх пояснень від представника Адміністратора, засвідченням того, що учасник уважно прочитав та зрозумів усі визначення, умови та зміст договору і додатків до нього.

Крім того п. 1.4 ст. 1 додатку № 2 встановлює, що договір активується на четвертий день з моменту його підписання, а п. 8.1 ст. додатку № 2 визначено процедуру і умови розірвання договору, якщо учасник виявив бажання розірвати договір протягом 3-х банківських днів з моменту його підписання. Тобто надається строк у три дні для учасника програми з моменту підписання договору для вирішення питання про остаточну участь у програмі. Однак, як встановлено судом, позивачка із заявою про розірвання договору в триденний термін до ТОВ «Гранфінресурс» не зверталась, що свідчить про її розуміння та згоду з усіма умовами договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до "пірамідальної схеми".

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40 цс 13, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

У той самий час предметом угоди сторін, укладеної на умовах діяльності Програми «Альянс Україна», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою отримання ним відповідної грошової суми у позику.

За таких обставин висновок суду про те, що діяльність відповідача за угодою сторін вводить споживача в оману та є функціонуванням "пірамідальної схеми", суперечить змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" у зв'язку з відсутністю зазначених обов'язкових ознак "пірамідальної схеми".

В той же час висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним в зв'язку з вчиненням цього правочину відповідачем без відповідної ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, колегія суддів вважає обґрунтованим виходячи з наступного.

Пунктом 3 частини 1 ст. 9 Закону «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» унормовано, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема, із надання фінансових послуг.

Згідно з пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою установою слід розуміти юридичну особу, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Такими фінансовими послугами, як зазначено у пунктах 2, 6, 11 ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, вважаються довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту та адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Водночас п. 4 ч. 1 ст. 34 даного Закону передбачено, що національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліценції (ч. 2 ст. 34 вказаного Закону).

Пунктом 1.3 договору передбачено, що Учасник доручив Адміністратору використовувати суми Чистих внесків для формування Фонду Реєстру та його розподілу, а також надавати заявлені грошові суми.

Заявлена грошова сума Учаснику надається в порядку, визначеному в ст. 4 Умов Програми «Альянс Україна», які є додатком № 2 до договору. Коли Фонд Реєстру є достатнім, у відповідності до ст. 1 Договору, Адміністратор організовує комітет по розподілу грошового фонду (Захід). У разі своєчасної сплати чергового Загального платежу Учасник Програми набуває право брати участь у найближчому Заході. Захід по розподілу грошового фонду проводиться комітетом по розподілу грошового фонду, який утворено наказом Адміністратора. Дозволи на отримання відповідних грошових сум на умовах діяльності Програми «Альянс Україна» надаються у кількості, встановленій Адміністратором, із врахуванням Фонду Реєстру, сформованого не пізніше одного календарного дня до дати проведення Заходу. Комітетом застосовується процедура розгляду поданих від Учасників Заяв на розподіл грошового фонду для визначення порядку надання Дозволу Учасникам. У Заході беруть участь тільки ті Заяви, що надійшли до центрального офісу Адміністратора не пізніше 1 (одного) календарного дня перед запланованою датою проведення Заходу, викладені на спеціальному бланку Адміністратора. Перевагу має той Учасник, що надіслав заяву, яка містить найбільшу кількість сплачених Загальних платежів. У випадку, коли декілька Учасників надіслати заяви з однаковою найбільшою кількістю сплачених Загальних платежів, перевагу має той Учасник, який раніше уклав Договір.

Зі змісту спірного договору вбачається, що відповідачем надаються громадянам грошові суми на умовах відповідної програми «Альянс Україна», за якими ці грошові суми надаються за рахунок внесків, які періодично вносяться іншими громадянами - учасниками цієї програми разом з платою за послуги в порядку, визначеному укладеним договором про отримання грошової суми. Відповідач від такої діяльності отримує прибуток у вигляді комісійних внесків та адміністративних платежів у розмірі визначеного договором проценту річних від заявленої Учасником грошової суми (а. с. 9).

Таким чином діяльність відповідача має ознаки фінансової послуги, визначені п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки при її проведенні здійснюються операції з фінансовими активами (грошовими коштами) в інтересах третіх осіб (фізичних та юридичних осіб - учасників), за рахунок цих осіб (грошова сума надається за рахунок чистих внесків, сплачених учасниками) з метою отримання прибутку (за надання послуг встановлюється плата).

За цих умов колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не надає фінансові послуги, а лише адмініструє грошові кошти учасників, оскільки господарська діяльність відповідача щодо укладання договорів з фізичними особами, предметом яких є послуги, що надаються шляхом формування реєстрів учасників програми «Альянс Україна», метою яких є отримання відповідної грошової суми, зазначеної у договорі, яка фактично є позикою, передбачає залучення фінансових активів від фізичних осіб, тобто є фінансовою послугою.

Твердження апеляційної скарги про те, що Учасники програми «Альянс Україна» беруть грошові суми у інших Учасників, а не у Адміністратора програми і вона не є позикою чи фінансовим кредитом, так як надається на умовах безвідсоткового повернення, на думку колегії суддів є помилковими. Так, згідно положень ст. 1046 ЦК України проценти за користування грошовими коштами не є обов'язковою умовою для надання позики. Умовами, укладеного сторонами договору, передбачено, що заявлена грошова сума надається Учаснику Адміністратором (ТОВ «Гранфінресурс») та повертається товариству щомісячними платежами (Чисті внески), для її отримання Учасник зобов'язується укласти на умовах визначених Адміністратором договір застави (іпотеки) ліквідного майна та/або договір поруки з одним або декількома поручителями (ст. 5 Додатку № 2). Крім того Учасник щомісячно сплачує ТОВ «Гранфінресурс» адміністративні витрати у розмірі визначеного договором проценту річних від заявленої Учасником грошової суми, які є платою за надані послуги.

Таким чином для укладення спірного договору з позивачкою відповідач повинен був отримати у встановленому законом порядку відповідну ліцензію, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вчинення відповідачем цього правочину без відповідного дозволу (ліцензії) в силу ч. 3 ст. 215, ст. 227 ЦК України, є підставою для визнання договору недійсним та стягнення з відповідача на користь позивачки, сплачених нею за цим договором коштів в розмірі 650 грн.

Отже, виходячи з вищезазначеного, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, змінивши рішення суду в частині мотивів задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» задовольнити частково.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 грудня 2014 року змінити в частині мотивів задоволення позову.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -