Справа № 752/8275/15-ц
Провадження № 6/752/195/15
У Х В А Л А

Іменем України

15.05.2015 року м.Київ

Голосіївський районний суд міста Києва

в складі: головуючого-судді Сальникової Н.М.,

секретаря Олійник А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця відділу ДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві Тущенко П.Л. про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ :

15.05.2015 року подання державного виконавця відділу ДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві Тущенко П.Л. розподілено в провадження судді Сальникової Н.М.

15.05.2015 року державний виконавець відділу ДВС Голосіївського РУЮ звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржнику ОСОБА_2, посилаючись на те, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві знаходиться виконавчий лист №2-38/11, виданого Київським районним судом м.Одеса від 19.11.2012 року про стягнення з боржника боргу у розмірі 140876 грн 00к.

Обґрунтовуючи подання, державний виконавець відділу ДВС Голосіївського РУЮ зазначає, що боржник з дня відкриття виконавчого провадження, а саме з 19.12.2012 року, ухиляється від добровільного виконання зазначеного судового рішення, що проявляється саме в його несплаті у встановлені законодавством строки та його неявці на виклики ДВС Голосіївського РУЮ. Дана обставина і стала підставою для звернення до суду заявника з поданням про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

В судове засідання представник заявника не з'явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином /а.с.23/.

Сторони виконавчого провадження в судове засідання не викликались, що узгоджується з положеннями ч.2 ст.3771 ЦПК України.

У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно та всебічно з'ясував обставини справи, розглянув надані докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також взаємний зв'язок у їх сукупності, приходить до переконання, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З матеріалів справи достовірно встановлено, що 19.12.2012 року державним виконавцем відділу ДВС Голосіївського РУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-38/11, виданого Київським районним судом м.Одеса про стягнення з боржника боргу у розмірі 140876 грн 00к./а.с.7/.

Згідно зобов'язання, відібраного Д/М Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.Києві Мельничуком М.Б. 24.01.2011 року за виконанням примусового приводу боржника, ОСОБА_4 обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-898 від 15.03.2002 року та обов'язку сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини за судовим рішенням голосіївського районного суду м.Києва від 06.03.2002 року /а.с.6/

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ч.1 ст.6 вказаного Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон - ухилення громадянина України від виконання ним зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ч.1, п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, в тому числі у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього за рішенням суду або Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно вимог ч.2 ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання державного виконавця у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, покладається в даному випаду на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні від їх виконання, поки не буде доведено протилежного.

Під поняттям «ухилення» від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням, варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад наявність коштів, майна тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини. На момент звернення з поданням до суду, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Положеннями ч.1 ст.377-1 ЦПК України визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням держаного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте надані на розгляд суду матеріали подання не містять доказів про обізнаність боржника з наявністю виконавчого провадження та строками його добровільного виконання.

Судом не може бути взято до уваги та прийнято як належний доказ факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань наявні матеріали подання, а саме виконавчий лист і виклик державного виконавця, оскільки жодних доказів про їх належне вручення боржнику, його поінформованості про наявність боргу та необхідності явки у встановлену дату до ВДВС Голосіївського РУЮ на розгляд суду не надано.

Твердження державного виконавця про ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань внаслідок відсутності останнього за місцем проживання боржника є абсолютно безпідставними, оскільки надані акти державного виконавця не містять всіх обов'язкових елементів: часу складання, зазначення понятих, їх підписів, які б підтверджували факт виходу державного виконавця саме за місцем проживання боржника, а відтак вказані акти від 04.07.2014 року, 15.04.2014року, 02.06.2014 року /а.с.8,12,14/ не можуть бути визнані як належний і допустимий доказ, так як не містить інформації щодо предмету доказування.

Підставою для встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України не може бути лише констатація перебування боржника за межами України та в зв'язку з цим неможливість виконання приводу даної особи не основані на належних доказах, нічим не підтверджені, а тому не можуть беззаперечно свідчити про можливість виїзду чи вже перебування боржника за межами України.

Окрім того, досліджені в судовому засіданні копії матеріалів виконавчого провадження в їх сукупності також не містять жодних доказів свідомих діянь (дії або бездіяльності) боржника, спрямованих на невиконання свого обов'язку у даному виконавчому провадженні, а відтак факт ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення є недоведеним.

Таким чином, оскільки заявником ВДВС Голосіївського РУЮ не надано жодних доказів на підтвердження саме факту ухилення боржника від виконання судового рішення, а також відомостей про обізнаність боржника з наявністю відкритого виконавчого провадження та строком їх добровільного виконання, суд прийшов до висновку про недоведеність заявленої вимоги та відсутність підстав для встановлення ОСОБА_2 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу.

Керуючись ст.377-1 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного виконавця відділу ДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві Тущенко П.Л. про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.М. Сальникова