Справа № 367/5205/14-ц Головуючий у І інстанції Линник В.Я.
Провадження № 22-ц/780/981/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник
Категорія 52 12.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

12 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Сліпченка О.І., Іванової І.В.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про поновлення на роботі, зобов'язання оплати листка непрацездатності, оплати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про поновлення на роботі, зобов'язання оплати листка непрацездатності, оплати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди і з урахуванням уточнень та зміни позовних вимог позивач посилався на те, що його було прийнято на роботу у ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 16 жовтня 2009 року згідно наказу від 16 жовтня 2009 №11-01-93 на посаду інспектора відділу патрулювання внутрішньої безпеки служби внутрішньої безпеки. 01 жовтня 2013 року його відповідно до наказу від 01 жовтня 2014 року було переведено на посаду інспектора відділу виробничого та оперативного контролю департаменту внутрішньої безпеки.

Відповідно до наказу від 04 квітня 2014 року №01-07-293 у зв'язку з виробничою необхідністю внесені зміни до організаційної структури та штатного розпису підприємства. 15 липня 2014 року скорочено в штатному розписі ряд посад, серед яких і його посаду - інспектора відділу виробничого та оперативного контролю департаменту внутрішньої безпеки.

Одночасно було створено в організаційній структурі департаменту ВОХОР служби авіаційної безпеки підрозділів - відділ супроводження матеріальних цінностей. Крім того, в цей же період був новостворений відділ з питань запобігання корупції, в який набрали осіб, які не мали переважного права на залишення на роботі, а вакансії у даний відділ відповідачем йому не пропонувалися і наявність їх замовчувалася.

Йому надавалися для ознайомлення неодноразово списки вакансій 24 квітня, 12 червня, 28 липня та 29 липня 2014 року, але посади у вищевказаний відділ не оголошувалися.

Позивачем зазначено, що його було звільнено у зв'язку із скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України (наказ від 29 липня 2014 року №11-07/1-811/п). Вважав його звільнення незаконним, так як він мав переважне право на залишення на роботі і профспілковий орган відмовив відповідачу у згоді на його звільнення, оскільки він є єдиним утриманцем чотирьох членів своєї сім'ї та особою, в сім'ї якої немає працівників із самостійним заробітком. Крім того, відповідно до ст.49-2 КЗпП України відповідач повинен був запропонувати всі наявні підходящі за кваліфікацією вакансії, що не було зроблено.

Також зазначав, що ним було надано відповідачу листок непрацездатності серія АГО №710528, виданий Коцюбинською амбулаторією ЗПСМ від 25 липня 2014 року за час його хвороби від 14 липня 2014 року до 28 липня 2014 року, але при його звільненні з роботи він не був оплачений.

Оскільки не працює, звільнений незаконно, то відповідач повинен оплатити його вимушений прогул від 29 липня 2014 року по день його поновлення на роботі.

Крім того вказував, що незаконним звільненням йому завдана і моральна шкода, розмір якої оцінив в 100 000 грн., враховуючи свій обсяг моральних страждань, погіршення стану здоров'я, зниження престижу та ділової репутації, час і зусилля, які потрібні для відновлення попереднього стану.

Просив суд визнати незаконним його звільнення з роботи з посади інспектора відділу виробничого та оперативного контролю департаменту внутрішньої безпеки за ч.1 ст.40 КЗпП України за наказом від 29 липня 2014 року №11-07/1-811/п.

Поновити його на посаді інспектора відділу виробничого та оперативного контролю департаменту внутрішньої безпеки з 29 липня 2014 року.

Стягнути з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 48 655 грн. 06 коп. та 100 000 грн. моральної шкоди, а всього - 148 655 грн. 06 коп..

Зобов'язати ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» провести оплату його листка непрацездатності серії АГО №710528, виданого Коцюбинською амбулаторією ЗПСМ 25 липня 2014 року за період від 14 липня 2014 року до 28 липня 2014 року в сумі 6 426 грн. 14 коп.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2014 рокупозов задоволено частково.

Зобов'язано Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» здійснити оплату ОСОБА_1 листка непрацездатності серії АГО №710528, виданого 25 липня 2014 року Коцюбинською амбулаторією ЗПСМ, за період від 14 до 27 липня 2014 року

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 01 жовтня 2013 №11-07/1-1141/п (а.с.59) позивач ОСОБА_1 від 01 жовтня 2013 року працював на посаді інспектора відділу виробничого та оперативного контролю Департаменту внутрішньої безпеки ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

Згідно наказу ДП МА «Бориспіль» від 04 квітня 2014 року №01-07-293 «Про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису підприємства» було розпочато процедуру скорочення, у тому числі, працівників відділу виробничого та оперативного контролю Департаменту внутрішньої безпеки Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

15 липня 2014 року було виключено з організаційної структури та скорочено в штатному розписі підрозділів, підпорядкованих заступнику генерального директора з авіаційної безпеки, департамент внутрішньої безпеки у повному складі.

З даним наказом 24 квітня 2014 року було ознайомлено під розпис позивача (а.с.62).

Відповідно до наказу ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 14 липня 14 №11-07/1- 756/п ОСОБА_1 15 липня 2014 року звільнено з посади інспектора відділу виробничого та оперативного контролю департаменту внутрішньої безпеки підрозділів, підпорядкованих заступнику генерального директора з авіаційної безпеки у зв'язку із скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України).

Однак, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, наказом від 14 липня 2013 року №11-07/1-767/п було скасовано наказ від 14 липня 2014 року №11-07/1-756/п та встановлено, що датою його звільнення вважати перший день його виходу на роботу після закінчення періоду тимчасової непрацездатності.

Наказом ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 29 липня 2014 року №11-07/1-811/п позивача було звільнено з роботи 29 липня 2014 року у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до акту від 29 липня 2014 року №11-26-406 позивач відмовився ознайомлюватись з наказами від 14 липня 2014 року №11-07/1-756/п, №11-07/1-767/п та від 29 липня 2014 року №11-07/1-811/п і відмовився ознайомлюватись зі списком вакантних посад станом на 28 липня 2014 року.

Судом також встановлено, що одночасно з ознайомленням з наказом від 04 квітня 2014 №01-07-293 позивачу було вручено попередження від 24 квітня 2014 року про заплановане вивільнення (а.с.68), а листом від 8 квітня 2014 №01-22-927 повідомлено про заплановане скорочення працівників Незалежну профспілку працівників авіаційної безпеки, членом якої є ОСОБА_1, про що свідчить довідка профспілки від 17 листопада 2014 року №39 (а.с.209).

Крім того, як було встановлено судом, 24 квітня 2014 року позивача було ознайомлено з переліком вакантних посад, наявних станом на 24 квітня 2014 року (службова записка від 24 квітня 2014 року №11.3-10-1390 та запропоновано працевлаштування в ДП МА «Бориспіль», але позивач в свою чергу відмовився від запропонованих посад, про що свідчить Акт про ознайомлення працівника з вакансіями від 24 квітня 2014 №11-26-298.

Службовою запискою від 12 червня 2014 року №11.3-10-202 (а.с.76-78) позивачу було запропоновано новий перелік вакантних посад, наявних на підприємстві станом на 12 червня 2014 року, однак позивач відмовився від запропонованих посад, що підтверджується Актом від 12 червня 2014 року за №11-26-373 (а.с.79).

Також судом встановлено, що ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Незалежної профспілки працівників авіаційної безпеки було направлено подання від 18 червня 2014 року №11.1-22-101 про надання згоди на звільнення позивача, на що було отримано лист від 04 липня 2014 року за №90, в якому профспілка заперечувала проти його звільнення із-за того, що він відноситься до категорії працівників, звільнення яких чинним законодавством не допускається, оскільки є сімейним з наявністю чотирьох утриманців і особою, в сім'ї якої немає інших працівників із самостійним заробітком.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення працівника на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Згідно з пп.1, 2 ч.2 ст.42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком.

Частиною 1 ст.43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 статті 41 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (ч.7 ст.43 КЗпП України).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Виходячи зі встановлених обставин та наведеного нормативного обґрунтування судом першої інстанції вірно встановлено, що звільнення позивача відбулось без порушень трудового законодавства. Про звільнення у зв'язку із ліквідацією підрозділу, в якому він працював, його та профспілкову організацію повідомлено завчасно, неодноразово запропоновано позивачу вакантні місця на підприємстві, від яких він відмовився або проігнорував. Крім того, відповідачем, як того вимагають вимоги закону, було надіслано до профспілкової організації позивача подання про надання згоди на його звільнення.

Судом першої інстанції вірно не було враховано в якості підтвердження позовних вимог посилання позивача та профспілкової організації на те, що звільнення позивача неможливе через те, що він має переважне право залишитись на роботі, оскільки звільнення позивача відбулось у зв'язку із ліквідацією усього підрозділу, в якому він працював (про що свідчать копії штатних розписів і роботодавець не здійснював вибір кого слід залишити на роботі в цьому відділі з працівників, які займають таку ж посаду, як і позивач, і мають рівні умови продуктивності праці і кваліфікації.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що рішення профспілкового комітету не ґрунтується на нормах закону і таким чином є необґрунтованим і відповідач вірно не взяв до уваги таке рішення при звільненні з роботи позивача.

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що недоведеним є факт посилання позивача на те, що відповідачем не було йому запропоновано посаду фахівця відділу з питань запобігання та виявлення корупції, оскільки згідно посадової інструкції однією з вимог до претендента на цю посаду є наявність повної вищої освіти відповідного напрямку, якої, як визнав в судовому засіданні позивач, він не має.

Отже, виходячи з наведеного, звільнення позивача відбулось без порушень закону і відсутні підстави для поновлення позивача на роботі.

За ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Однак, враховуючи, що суд відмовив позивачу у поновленні на роботі, були відсутні також підстави для стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, відмовивши у задоволенні позовних вимог в частині стягнення на користь позивача компенсації за завдану йому моральну шкоду, оскільки в процесі звільнення відповідачем не було порушено права позивача.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві.

Згідно частини другої цієї статті оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, задовольнивши позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача провести оплату листка непрацездатності, оскільки позивач був непрацездатним від 14 до 27 липня 2014 року, про що свідчить листок непрацездатності від 25 липня 2014 року серії АГО №710528, і оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності повинна бути здійснена ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

Суд першої інстанції також вірно не прийняв до уваги заперечення відповідача з посиланням на те, що листок непрацездатності видано пізніше ніж позивача у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю звільнено від роботи, оскільки дана невідповідність відбулась у зв'язку з відсутністю в закладі охорони здоров'я бланків листків непрацездатності, про що свідчить довідка Коцюбинської амбулаторії ЗПСМ від 14 липня 2014 за №9, а видача листка непрацездатності відбулася з урахуванням листа Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 23 жовтня 2006 року за №01-06-2125.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Сліпченко О.І.

Іванова І.В.