АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А.,

при секретарі: Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 24.12.2014 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.12.2014 в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Також апелянт зазначає, що судом не була надана належна оцінка доказам, які містяться в матеріалах справи, а тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, а тому, враховуючи положення ст. 303-1, ст. 305 ЦПК України , колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову на будь-якій стадії процесу, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, як передбачає ч.3 ст.152 ЦПК України.

Справа № 754/18860/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/3021/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сенюта В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Судом встановлено, що в листопаді 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача - ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

24.12.2014 в судовому засіданні представник позивача звернувся з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, автомобіль Nissan X Trail31, придбаний у жовтні 2011 року, вартістю 247329 грн., та автомобіль Renault Logan, д/н НОМЕР_2.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що представником позивача не підтверджена необхідність забезпечення позову, та не надано належних доказів, що майно на яке просить накласти арешт позивач належить відповідачу, а також що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 р. роз'яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 153 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Тобто необхідною умовою застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно є його належність відповідачеві.

В матеріалах справи, відсутні документи, які підтверджують належність транспортних засобів, автомобілів Nissan X Trail 31, та Renault Logan, д/н НОМЕР_2 відповідачу на час розгляду питання про забезпечення позову. А тому застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане вище майно буде суперечити вимогам п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

Що стосується вимог про застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на квартиру, то з матеріалів справи вбачається лише наявність майнових прав, згідно договору купівлі-продажу майнових прав (а.с. 8-12), тобто, виходячи з положень ст. 331 ЦК України, право власності на квартиру АДРЕСА_1, сторонами ще не набуто.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що вказані майнові права передані в іпотеку на забезпечення виконання зобов'язання за умовами кредитного договору, тобто вже перебувають під арештом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведенні доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення процесуального права, які привели, або могли призвести до неправильного вирішення питання.

Ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 24.12.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: