Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/421/15Головуючий у 1-й інстанції Ткачов О.М.
Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Савченко О.В.

суддів Стрелець Л.Г., Гончар М.С.

при секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області на ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 листопада 2014 року про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області (надалі - ВДВС Краснолиманського МУЮ Донецької області) Щербина Ю.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон по виконавчому провадження громадянина України ОСОБА_3, заінтересована особа ОСОБА_4

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року державний виконавець ВДВС Краснолиманського МУЮ Донецької області Щербина Ю.М. звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з поданням, в якому просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 березня 2014 року подання задоволено. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_3 до виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду (а.с.37).

Ухвалою від 22 жовтня 2014 року апеляційного суду Запорізької області, якій було визначено як суд, якому підсудна дана справа, як апеляційному суду в силу вимог розпорядження ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №2710/38-14 від 02.09.2014 року (а.с.53-55), ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 березня 2014 року у цій справі скасовано, передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.65-69).

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 листопада 2014 року у цій справі при новому розгляду питання у задоволенні подання старшого державного виконавця ВДВС Краснолиманського МУЮ Донецької області Щербина Ю.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон по виконавчому провадження громадянина України ОСОБА_3 відмовлено (а.с.96-97).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, ВДВС Краснолиманського МУЮ Донецької області у своїй апеляційній скарзі просило зазначену ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги подання державного виконавця відносно боржника.

У судове засідання 19 лютого 2015 року повідомлені про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом (а.с.121-124) всі особи, які беруть участь у цій справі, не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Навпаки, апелянт - ВДВС Краснолиманського МУЮ Донецької області у своїй апеляційній скарзі (а.с.99-102) та окремо у заяві (а.с. 135-136) просив апеляційний суд розглядати дану справу у даному судовому засіданні без участі його представника, на скарзі наполягав.

Боржник ОСОБА_3 також подав апеляційному суду заяви поштою та за допомогою інших засобів зв'язків (а.с.125-134), в яких просив розглядати дану справу апеляційним судом без його участі, вважав апеляційну такою, що задоволенню не підлягає.

Стягувач ОСОБА_4 про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомила.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання всіх осіб, які беруть участь у цій справі, та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали без змін.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Встановлено що, відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон у виконавчому провадженні боржника ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався ст. 377-1ЦПК України та виходив із того, що відсутні правові підстави для задоволення останнього.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу такою, що постановлена з додержанням норм процесуального права, є правильною та законною.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що на виконанні ВДВС Краснолиманського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження, відкрите за виконавчим листом № 2/883/01 від 10.08.2001 року, який видано Краснолиманським міським судом Донецької області (а.с. 34-35), про стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/4 частки заробітної плати (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дитини ОСОБА_5 до досягнення останньою повноліття.

Виконавчий документ надійшов на адресу ВДВС Краснолиманського МУЮ Донецької області від стягувача 14.08.2001 року, цього ж дня старшим державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.34) та надіслано сторонам виконавчого провадження.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що боржник ОСОБА_3 стоїть на обліку у центрі зайнятості (а.с.92), офіційних доходів не має (а.с.93).

Разом з тим, як вбачається із доданого до подання державним виконавцем розрахунку заборгованості (а.с.45 - 47, 85-87) боржником ОСОБА_5 приймаються заходи щодо періодичної сплати аліментів та погашення заборгованості по ним.

Крім того, в ході перевірки майнового стану боржника старшим державним виконавцем ВДВС Краснолиманського МУЮ Донецької області тільки 15.08.2014 року було накладено арешт (а.с.79-84) на нерухоме майно: житловий будинок № 7 по пров. Воровського у м. Красний Лиман Донецької області, що належить боржникові ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 15.09.2012 року, право власності зареєстровано у Державному реєстрі прав 01.10.2012 року (а.с.49-50).

Доводи апеляційної скарги апелянта є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію державного виконавця, висловлену ним у поданні у цій справі та яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Так, дійсно за змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" №3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту навмисного свідомого ухилення боржника від виконання зобов'язання, тягар доказування останнього полягає у суді саме на державного виконавця.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції правильно не знайшов правових підстав для задоволення подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3, оскільки державним виконавцем факту навмисного свідомого ухилення боржника від виконання зобов'язання у цій справі у суді першої інстанції доведено не було.

Ухвала суду, яка в силу вимог ст. 208 ЦПК України є формою судового рішення, та не може ґрунтуватись на припущеннях.

При вищевикладених обставинах сам факт наявності певного розміру заборгованості боржника по аліментам у виконавчому провадженні (а.с.85-87) та винесення державним виконавцем постанови (а.с.77) про привід боржника через органи внутрішніх справ (лише 04.03.2013 року у виконавчому провадженні, яке відкрите ще у 2001 році) за наявності майна боржника, на яке державним виконавцем тільки 15.08.2014 року було накладено арешт та за рахунок звернення стягнення на яке може бути виконано рішення суду у частині примусового стягнення зазначеної заборгованості у цій справі, не може бути підставою для застосування судом до боржника виняткової міри примусу у вигляді обмеження останнього у конституційному праві виїзду за межі України.

Нечіткий виклад судом першої інстанції в оскаржуємій ухвалі у цій справі пояснень державного виконавця у судовому засіданні при її постановленні, не може бути підставою для скасування останньої.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення питання у цій справі, відсутні.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції або її зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту у задоволенні його апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок боржника ОСОБА_3 судових витрат у вигляді судового збору, понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області відхилити.

Ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 листопада 2014 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Савченко О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.