Ухвала

іменем україни

04 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Карпенко С.О., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - відділ державної виконавчої служби Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_2 ухиляється від сплати аліментів на утримання доньки, унаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої згідно розрахунку державного виконавця складає 4 447 грн, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2010 року до листопада 2013 року становить 29 628 грн 50 коп.

Посилаючись на викладене та на те, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, ОСОБА_1 просила позов задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 січня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 29 628 грн 50 коп. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2014 року зазначене рішення районного суду скасовано й позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 4 000 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач допустив прострочення сплати аліментів, що є підставою для нарахування неустойки (пені) на суму заборгованості за кожен день прострочення.

Змінюючи рішення районного суду та зменшуючи розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, апеляційний суд виходив з наявності підстав для зменшення розміру неустойки (пені) за несплату аліментів.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Судом установлено, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2010 року відповідача було визнано батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Цим же рішенням суду з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 250 грн щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2010 року й до повноліття, а також аліменти на утримання самої ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2010 року й до досягнення дитиною трьох років.

Державним виконавцем 03 грудня 2010 року на підставі виконавчого листа № 2-1828 від 26 листопада 2010 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, яка направлена відповідачу 07 грудня 2010 року.

Згідно наданого розрахунку заборгованості стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів станом на 01 листопада 2013 року загальна сума заборгованості становить 4 447 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-81цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов'язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки.

Проте зменшити розмір неустойки можна після обрахування її суми за правилами ст. 196 СК України.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів та заперечень сторін належним чином не перевірив, не встановив усіх дійсних обставин справи, що мають визначальне значення для її вирішення, зокрема наявність заборгованості зі сплати аліментів та її дійсний розмір, й не врахував, що лише правильно встановивши розмір неустойки, можна вирішувати питання про її зменшення, у рішенні взагалі не навів належних мотивів такого зменшення.

Таким чином судом апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України не враховані норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі апеляційним судом рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко