УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою першого заступника прокурора м. Дніпропетровська в інтересах ОСОБА_6 про видачу судового наказу щодо стягнення з Державного підприємства Дніпропетровського державного проектного інституту житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, за касаційною скаргою заступника прокурора м. Дніпропетровська на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року перший заступник прокурора м. Дніпропетровська в інтересах ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеною заявою, посилаючись на те, що ОСОБА_6 з 03 листопада 2008 року працює на посаді прибиральника території у ДП Дніпропетровського державного проектного інституту житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект». Відповідно до довідки про заборгованість із заробітної плати працюючим співробітникам підприємства від 21 березня 2014 року заборгованість підприємства перед ОСОБА_6 по виплаті заробітної плати за період з травня 2013 року по січень 2014 року складає 7 410,71 грн.

З урахуванням викладеного, заявник просив суд видати судовий наказ про стягнення із ДП Дніпропетровського державного проектного інституту житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» на користь ОСОБА_6 заборгованість по виплаті нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати у розмірі 7 410,71 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2014 року, відмовлено першому заступнику прокурора м. Дніпропетровська у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з ДП Дніпропетровського державного проектного інституту житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» на користь ОСОБА_6 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування зазначених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що між ОСОБА_6 та ДП Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» вбачається спір про право.

Проте, з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 03 листопада 2008 року працює на посаді прибиральника території у ДП Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект».

Відповідно до довідки про заборгованість із заробітної плати працюючим співробітникам підприємства від 21 березня 2014 року заборгованість підприємства перед ОСОБА_6 по виплаті заробітної плати за період з травня 2013 року по січень 2014 року складає 7 410,71 грн.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ЦПК України. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Частиною 1 ст. 96 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано у разі, якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

З роз'яснень викладених у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23 грудня 2011 № 14 вбачається, що у випадках коли заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати. До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості, тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. При цьому, частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України визначено, що працівник має право звернутися до суду з вимогою про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи, що першим заступником прокурора м. Дніпропетровська, діючого в інтересах ОСОБА_6, було заявлено вимоги про стягнення з ДП Дніпропетровського державного проектного інституту житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект», нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, розмір якої підтверджується належним чином завіреною довідкою про заборгованість із заробітної плати працюючим співробітникам підприємства від 21 березня 2014 року, суди безпідставно відмовили у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, з передачею питання про видачу судового наказу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу скаргою заступника прокурора м. Дніпропетровська задовольнити.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2014 року скасувати, питання про видачу судового наказу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук