АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1205/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 57 Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівБородійчука В. Г. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_6 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний центр «Добробут» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний центр «Добробут» про виконання договору, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

20 листопада 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Будівельний центр «Добробут» про виконання договору, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 24 квітня 2007 року між ним та ТОВ «Будівельний центр «Добробут» був укладений договір № 47 про резервування приміщень для передачі у власність. У відповідності з умовами договору йому необхідно було провести інвестування будівництва однокімнатної квартири у 16-ти поверховому будинку по АДРЕСА_1.

Запланований термін введення будинку в експлуатацію: 4 квартал 2008 року. Свої обов'язки відносно інвестування в будівництво квартири ним виконані своєчасно та в повному обсязі до 18 вересня 2008 року, так як ним було сплачено 167 166 грн. Його звернення до відповідача щодо виконання умов договору були проігноровані.

30 грудня 2011 року на підставі сертифікату, виданого інспекцією ДАБК у Черкаській області, секція будинку, де знаходиться його квартира, була здана в експлуатацію, і громадяни, які інвестували кошти в будівництво, одержали квартири, в яких проживають на даний час.

Оскільки йому не передали у власність квартиру, як це передбачено договором, відповідач порушує його нрава як споживача і не виконує взяті, на себе зобов'язання.

Крім цього, йому, як споживачу була завдана моральна шкода, оскільки йому доводилося звертатися із скаргами на відповідача в прокуратуру м. Черкаси, прокуратуру Черкаської області та Черкаську ОДА. Зневага відповідача до нього відображається на його авторитеті в сім'ї, серед знайомих та сусідів. Крім того, невиконання договору відповідачем затягує поліпшення його житлових умов.

Просив суд зобов'язати відповідача виконати договір № 47 від 24 квітня 2007 року в повному обсязі, шляхом передачі йому у власність квартири 150 в будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з відповідача пеню в розмірі 10 501368 грн. 12 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Всі судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2015 року позовну заяву ОСОБА_6 задоволено частково.

Зобов'язано ТОВ «Будівельний центр «Добробут» виконати умови договору про резервування приміщення для передачі у власність № 47 від 24 квітня 2007 року, шляхом передачі у власність ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1 з укладенням відповідного акту прийому-передачі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішене питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення пені та моральної шкоди.

Представник ТОВ «Будівельний центр «Добробут» - Вороний О.Г. також оскаржив рішення в апеляційному порядку.

Вважає, що рішення суду ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просив скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_6 - відмовити повністю.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах апеляційних скарг та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 квітня 2007 року між ОСОБА_6 та ТОВ "Будівельний центр "Добробут" був укладений договір № 47 про резервування приміщень для передачі у власність(а.с.2-3).

Відповідно до п.1.1. договору про резервування приміщення для передачі у власність № 47 від 24 квітня 2007 року Виконавець зобов'язується закріпити за Замовником житлове приміщення, а саме: окремої квартири в будинку 31/2 по вул. Пушкіна в м. Черкаси(а.с.2-3).

Згідно п. 1.2. договору, об'єкт, що резервується виконавцем відповідає наступним характеристикам: поверх: сьомий; будівельний номер квартири: 3с37; кількість кімнат: одна; загальна площа за проектом: 36.4 кв.м., В об'єкті виконуються наступні роботи: встановлення і скління вікон згідно проекту; встановлення вхідних дверей, розведення інженерних мереж до місця підключення сантехнічних приладів, системи опалювання згідно проекту, цементна стяжка підлоги в усіх приміщеннях; розведення та підключення електромережі та встановлення внутрішньої електроарматури згідно проекту.

Відповідно п.1.3. договору, запланований термін введення будинку в експлуатацію: четвертий квартал 2008 року.

А право на отримання квартири виникає виключно за умови володіння Замовником на праві власності повним пакетом облігацій у відповідності до умов Договору купівлі-продажу цінних паперів №26 від 24 квітня 2007 року. Підтвердження права власності на Пакет облігацій є виписка Зберігача з рахунку у цінних паперах покупця (п.1.4 Договору).

Згідно п. 2.1 зазначеного Договору, виконання предмету цього договору здійснюється шляхом передачі Виконавцем Об'єкту у власність Замовника при умові здійснення Виконавцем погашення належного Замовнику повного Пакету облігацій.

Подання замовником облігацій виконавцю для погашення оформлюється актом

пред'явлення облігацій до погашения (п.2.2 Договору).

18 вересня 2008 року підписано Акт прийому-передачі цінних паперів, у відповідності до якого позивач передав, а відповідач прийняв до погашення пакет облігацій ціна продажу яких складає: 167 166,18 грн.(а.с.5).

На підставі Сертифікату про відповідність закінченого будівництва об'єкта, який видано Інспекцією ДАБК у Черкаській області 30 грудня 2011 року серії ЧК № 7, будинок за адресою АДРЕСА_1 введено в експлуатацію. Проте, на даний момент договір відповідачем не виконаний.

У зв'язку з невиконанням умов договору, ОСОБА_6 28 травня 2014 року звернувся до відповідача за заявою, в якій просив відповідача виконати умови договору та передати йому документи для набуття права власності на житло.

Згідно листа від 18 червня 2014 року відповідач повідомив позивача про те, що ТОВ «Будівельний центр «Добробут» вживаються заходи, щодо передачі йому за актом приймання-передачі квартири за укладеним договором. Щодо підписання акту приймання-передачі квартири щодо нього буде додатково повідомлено в телефонному режимі(а.с.7).

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» встановлено, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Щодо Закону України "Про інвестиційну діяльність", то він визначає загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України, в його ст. 1 уточнюється, що інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

Однак, укладаючи вищезазначений договір, ОСОБА_6 ставив собі за мету набути у власність квартиру в цьому будинку, а не створити прибуток (доход) чи досягти соціального ефекту. За таких обставин його участь у будівництві будинку не є інвестиціями в розумінні зазначеного Закону.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у справі N 6-101цс12, де зазначив, що участь особи у будівництві багатоквартирного будинку з метою набуття права власності на квартиру в ньому не є інвестицією в розумінні Закону України "Про інвестиційну діяльність" і у разі виникнення спору щодо виконання зобов'язань за договором про таку участь у будівництві зазначений Закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене та враховуючи, що при вирішенні спорів про захист прав споживачів тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання, лежить на продавцеві (виготівникові), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_6 виконані взяті на себе зобов'язання, а ТОВ «Будівельний центр «Добробут» не передало позивачу у власність квартиру АДРЕСА_1, право на отримання якої він набув після передачі відповідачу до погашения пакету облігацій чим порушив його права.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом.

Згідно п.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Однак, договір № 47 про резервування приміщень для передачі у власність не містить дати виконання договору сторонами, а в п. 6.1 договору зазначено, що він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань передбачених умовами цього договору(а.с.2). Тому, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. В тому числі тієї, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та іншим законодавством; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження завданої моральної шкоди.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції, врахував зазначені норми та роз'яснення, та враховуючи обставини справи і досліджені докази, дійшов до правильного висновку, що в справі не встановлено обставин, з якими закон пов'язує право на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вірно встановивши факти і відповідно їм правовідносини, постановивши рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі наявних та наданих сторонами належних та допустимих доказів, суд першої інстанції ухвалив правильне та справедливе рішення.

Доводи апеляційних скарг ретельно перевірені судом апеляційної інстанції є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять підстав для скасування чи зміни правильного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний центр «Добробут» - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний центр «Добробут» про виконання договору, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :