АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

за участю:

представника відповідача Задорожної Т.А.

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_5 про визнання договору поруки припиненим,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання припиненим договір поруки №39.29-50/391п від 15.06.2007 укладений ОСОБА_4 та ПАТ «Укрсоцбанк» в забезпечення зобов'язань за кредитним договором №39.2950/804к від 15.06.2007.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.11.2014 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апелянт посилається на невірне встановлення обставин справи, висновків суду та неправильне застосування норм матеріального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що банк в односторонньому порядку змінив умови договору, а саме збільшив відсоткову ставку до 14% річних, не попередивши про ці обставини поручителя, що є підставою для визнання припиненим договір поруки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що банком відсоткова ставка не була підвищена та додаткова угода про зміну її не укладалась.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Справа № 752/579/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/250/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Калініченко Л.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.06.2007 між ОСОБА_5 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №39.29-50/804к, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в розмірі 201 000,00 дол. США зі сплатою 11,95% річних в строк до 14.12.2028 (а. с. 5-8). З метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, 15.06.2007 між ОСОБА_4 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір поруки №39.29-50/391п. (ар.с.42-45), за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед Банком за повне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. За умовами п. 3.3.2 до моменту виконання зобов'язань забезпечених порукою, не змінювати умов договору кредиту без попереднього письмового погодження Поручителя. 13.10.2008 відповідачем було направлено ОСОБА_5 лист про підвищення процентної ставки за вказаним договором кредиту до 14% річних з 27.10.2008 (а. с. 9). Але додаткова угода про підвищення процентної ставки між сторонами кредитного договору укладена не була і ОСОБА_5 продовжував сплачувати кредит за старою процентною ставкою. Позивач вважає, що направлення Банком вищевказаного повідомлення вже є збільшенням зобов'язань за вказаним договором, в зв'язку з чим звернувся до суду в вищезгаданим позовом.

За змістом ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що поручитель може ставити перед судом питання щодо визнання договору поруки припиненим у разі реальної зміни Банком обсягу зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності останнього.

Виходячи з того, що позивач не довела, а суд не встановив збільшення обсягу відповідальності поручителя у правовідносинах між ПАТ «Укрсоцбанк» та позивачем, колегія суддів вважає, що правовідносини між ними не можутьвважатись припиненими, а тому висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову є правильними.

Доводи апелянта не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, а тому не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О. Прокопчук