У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОнищенко О.І.,
суддів:Скрипки А.А., Шевченка В.М.,
при секретарі:Сахаровій К.О.,
за участю:позивачки ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10., ОСОБА_11. які повністю підтвердили факт не проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1.

На думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги докази надані стороною позивача та прийняв рішення лише на спростуваннях її пояснень, пояснень свідків, аналізу документів на користь відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам відповідає рішення суду першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів, що відповідач ОСОБА_6 відсутній в спірній квартирі понад 6 місяців без поважної причини.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства, який регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

По справі встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб в січні 1988 року, який було розірвано 15.05. 2005 року( а.с.10)

На підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської ради народних депутатів від 19 жовтня 1998 року № 285 Виконавчим комітетом Чернігівської ради народних депутатів 28 травня 1998 року ОСОБА_6 на сім'ю з шести чоловік був виданий ордер № 154 на право зайняття в порядку обміну житлового приміщення житловою площею 33,0 кв.м., яке складається із двох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1. В ордер були включені дружина ОСОБА_5, син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, мати ОСОБА_12, дочка ОСОБА_13, онук ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

З довідки КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради від 27.08.2014 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5, квартиронаймач ОСОБА_6 та їх син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Виходячи з положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі „Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02.12.2010 року визнано, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Приписами ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно ст. 72 ЖК України передбачено можливість визнання у судовому порядку особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 ЖК України.

Згідно доказів, які знаходяться в матеріалах справи, суд вважає встановленим той факт, що ОСОБА_6 лише тимчасово відсутній за місцем проживання, строк тимчасової відсутності наймача за місцем проживання не перевищує шести місяців, тому підстав для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням без поважних причин немає.

Доводи апелянта про те, що відповідач ОСОБА_6 з початку 2012 року в квартирі не проживає та не сплачує комунальні платежі та квартплату, не можуть бути визнані законною підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення. Дана обставина може бути підставою для подання до суду позову про стягнення з нього заборгованості по комунальних платежах та плати за користування житлом.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідків з боку позивача ОСОБА_9, ОСОБА_10., ОСОБА_11., які підтвердили обґрунтованість заявлених позовних вимог, не взяв до уваги докази надані стороною позивача та прийняв рішення лише на спростуваннях її пояснень, пояснень свідків, аналізу документів на користь відповідача, не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення суду першої інстанції. Оскільки показання свідка, відповідно до приписів статті 63 ЦПК України, є одним із видів доказів.

За правилами ч.2 статті 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При розгляді даної справи суд першої інстанції, як це і передбачено статтею 212 ЦПК України, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, відобразивши результати оцінки доказів в рішенні, з наведенням мотивів їх прийняття та відмови у прийнятті.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, винесеним з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: