АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/493/К/15 Головуючий в суді першої
Справа № 210/1751/14-ц інстанції - Чайкіна О.В.
Категорія 43 ( 1 ) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - позивача ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_5, на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 03 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою й виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в інтересах ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою й виселення. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_3, опікуном якої вона є, належить квартира АДРЕСА_1. За договором дарування від 26 жовтня 1999 року, який було визнано недійсним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14.06.2012 року, спірна квартира перебувала у власності ОСОБА_8 та в ній були зареєстровані відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_7 Відповідачі проживають у вказаній квартирі і чинять перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_3, яка не може проживати у своїй квартирі. Тому позивач просила суд усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою, визнати ОСОБА_5, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселити їх з квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого житлового приміщення.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 липня 2014 року позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою й виселення задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - ОСОБА_6 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, судом першої інстанції не враховано, що відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_7 вселилися до квартири з дозволу ОСОБА_3 як члени її сім'ї, до того, як вона була визнана недієздатною. Представниками позивача не було надано жодних доказів того, що відповідачі перешкоджають ОСОБА_3 проживати у квартирі. Крім того, іншого житла, крім спірної квартири у ОСОБА_5, ОСОБА_7 немає.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла, про що 09 серпня 2014 року складено відповідний актовий запис №692.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2014 року провадження у справі закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 17 грудня 2014 року зазначена ухвала скасована, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору, посвідченого 26.10.1999р. приватним нотаріусом Криворізького міського округу ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 10300 від 26.10.1999року, ОСОБА_3 подарувала квартиру АДРЕСА_1 своїй дочці - ОСОБА_8, яка, у свою чергу 11.05.2012 року подарувала зазначену квартиру своїм синам - ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (а.с.7-9,14-16).

Рішеннями Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14.06.2012 року та 11.06.2013 року, які ухвалами апеляційного суду Дніпропетровської області выд 22.10.2013 року та 17.04.2013 року залишені без змін та набрали законної сили, вищезазначені договори визнані недійсними (а.с.7-17,22-23).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3, як єдиний і законний власник спірної квартири, не надавала письмової згоди на реєстрацію та проживання відповідачів у своїй квартирі, відповідачі самоправно займають житлове приміщення, тому підлягають виселенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток історії та культури; 6) викупу земельної ділянки у зв'язку із суспільною необхідністю; 7) викупу нерухомого майна у зв'язку з викупом з метою суспільної необхідності земельної ділянки, на якій воно розміщене; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Встановивши, що договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 26 жовтня 1999 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_8, та договір від 11 травня 2012 року, згідно якого ОСОБА_8 подарувала ту ж квартиру ОСОБА_7, ОСОБА_5, визнано недійсними, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачі втратили будь-які права на користування житлом у спірній квартирі з поверненням її у власність померлій ОСОБА_3, тому правильно усунув перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_3 у м. Кривому Розі та виселив ОСОБА_7, ОСОБА_5 без надання їм іншого житлового приміщення.

Доводи представника відповідачів ОСОБА_6 щодо неможливості залишення в силі рішення першої інстанції від 03 липня 2014 року через смерть ОСОБА_3 спростовується ч.2 ст. 310 ЦПК України, згідно якої якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони у спірних правовідносинах після ухвалення рішення, що не допускає правонаступництва, не може бути підставою для скасування рішення в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду на підставах, визначених ст.ст. 205, 207 ЦПК України.

Оскільки рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 липня 2014 року є обґрунтованим, тому підстави для його скасування із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду у зв'язку зі смертю ОСОБА_3 відсутні.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду підтверджені наявними у справі доказами, інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять підстав для її задоволення.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 03 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів