1Справа № 335/3499/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у забезпеченні позову

15 травня 2015 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

при секретарі Корягіній Ю.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, заяву ОСОБА_2 від 15 травня 2015 року про забезпечення позову до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Відділення № 18 філії «Запорізьке регіональне управління» публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про розірвання договору, стягнення суми,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Відділення № 18 філії «Запорізьке регіональне управління» публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про розірвання договору, стягнення суми.

За змістом позовних вимог, ОСОБА_2 просить суд розірвати договір про банківський строковий вклад від 21 листопада 2014 р. № 313731/40580/370-14, укладений між нею та відповідачем, та стягнути з відповідача на її користь суму вкладів та процентів за договором № 313731/40580/370-14 від 21 листопада 2014 р. у розмірі 50 197,26 доларів США в гривневому еквіваленті на дату стягнення.

В судовому засіданні представник позивача подав заяву про забезпечення позову, в якій зазначив, що строк дострокового повернення вкладу за заявою вкладника за договором банківського вкладу від 21 листопада 2014 р. № 313731/40580/370-14 закінчився 10 лютого 2015 року, тобто наступного дня після подання позивачем заяви про розірвання договору. Починаючи з цієї дати відповідач не надав їй відповіді по суті заяви та припинив надавати будь-які усні пояснення. Враховуючи, що відповідач не виконав свої зобовязання за договором, не повернув суму вкладу, не вийшов із пропозицію про врегулювання спору, ухиляється від повернення вкладу, зазначає, що наявні підстави вважати, що після постановлення рішення у справі відповідач також буде ухилятися від його виконання. Просив накласти арешт на майно (грошові кошти) відповідача на суму ціни позову 1 148 613,70 гривень.

Представник відповідача у судове засіданні не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, проте відмовився від отримання судової повістки, про що свідчить відповідна відмітка відділення пошти на конверті із рекомендованим поштовим відправленням суду. За таких обставин, та враховуючи, що відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову за відсутності представника відповідача.

Заслухавши доводи представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-який стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Отже, за змістом наведених вимог ЦПК України, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі, грошові кошти), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються судом як гарантія реального виконання рішення суду. Тобто, забезпеченням позову є сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з розясненнями, які містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 94 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу розірвання договору банківського вкладу та стягнення коштів за цим договором. Однак, проаналізувавши доводи заяви про забезпечення позову та надані позивачем матеріали, суд доходить висновку, що позивач не довів наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог. Крім того, позивач не зазначив доказів відповідності суми забезпечення позову розміру позовних вимог (відомостей офіційного курсу долара США, встановленого НБУ), оскільки у позовній заяві ставиться питання про стягнення суми у розмірі 50 197,26 доларів США у гривневому еквіваленті на момент стягнення, а у заяві про забезпечення позову 1 148 613,70 гривень.

Також, суд виходить з того, що відповідачем є юридична особа банк, який здійснює діяльність не тільки з розміщення банківських вкладів, а також і кредитування, валютні операції, операції з готівковими коштами тощо. Тому, накладення арешту на грошові кошти банку призведе до перешкоджання його діяльності та може в подальшому порушити права та інтереси інших осіб клієнтів банку.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що заява ОСОБА_2 про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 від 15 травня 2015 року про забезпечення позову до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Відділення № 18 філії «Запорізьке регіональне управління» публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про розірвання договору, стягнення суми відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 15 травня 2015 р. в присутності представника позивача.

Повний текст ухвали виготовлено 18 травня 2015 р.

Суддя А.В. Шалагінова