АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2999/15 Справа № 175/4170/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шабанов А. М. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.,

суддів - Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі - Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 заочне на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 03 липня 2014 року ОСОБА_2 взяв у неї в борг грошові кошти у розмірі 71600 доларів США, на підтвердження чого ним власноручно було складено розписку. Однак відповідач вказані грошові кошти їй не повернув та на її вимоги не реагував, у зв'язку з чим просила стягнути з відповідача на її користь борг з договором позики в сумі 71600 доларів США, що за курсом НБУ на момент укладання договору складає 923640 грн., та стягнути судові витрати по справі.

Заочним рішенням Дніпропетроського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року позов задоволено та ухвалено стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 71600 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 923640 грн., та судовий збір у сумі 3654 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей.

А згідно ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Так, судом встановлено, що 03 липня 2014 року ОСОБА_3 надала в борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 71600 доларів США, що за курсом НБУ на момент укладання договору еквівалентно сумі 923640 грн., про що було складено відповідачем власноручно розписку від 03 липня 2014 року (а.с.6)

Проте відповідач своїх зобов'язань щодо повернення суми позики не виконав та на усні звернення позивача не відреагував жодним чином.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконав свої зобов'язання за договором позики, отримані грошові кошти не повернув, навіть після звернення позивачки до суду та протягом усього часу розгляду справи як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді ці кошти не повернув.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки зобов'язання за договором позики відповідач не виконав, грошові кошти вчасно не повернув та залишаються непогашеними колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, обгрунтовано задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про незаконність рішення, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, як зазначалося вище, відповідач після укладення договору позики отримав позичені грошові кошти, що підтверджується написаною ним розпискою, але ці кошти він не повернв, а інших доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, не отримання цих коштів відповідачем суду надано не було.

Крім того доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач надавши йому грошові кошти письмово не зверталася до нього із вимогами про повернення цих коштів, а тому строк повернення позики не настав, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач скористалася свої правом судового захисту на звернення до суду відповідно до вимог ст.3 ЦПК України та ст. 16 ЦК України, а також відповідач навіть після подачі апеляційної скарги на рішення місцевого суду та розгляду справи в апеляційному суді, яка тривала близько трьох місяців не вирішив питання щодо повернення вказаної позиченої суми.

Щодо вимог представника відповідача про те, вказані грошові кошти відповідач отримав для розвитку власного бізнесу та між ним та позивачем була домовленість із цього приводу, колегія суддів вважа необгрунтованими, оскільки таких доказів, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України суду представлено не було.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та вони не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справоловуючий

Головуючий

Судді