АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/163/15 Справа № 208/78/13- ц Головуючий у 1 й інстанції - Дячков С. В. Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи: реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, товарна біржа "Автомобілі і нерухомість", приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсними правочинів, укладених на товарній біржі та нотаріальних договорів купівлі-продажу нерухомості,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником квартир АДРЕСА_1. Позивач дізнався, що заочними рішеннями Заводського районного суду 14 травня 2009 р. право власності на зазначені квартири визнано за ОСОБА_4 До скасування заочних рішень від 14 травня 2009 року, ОСОБА_4 встиг здійснити відчуження вказаних квартир. 5 жовтня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири НОМЕР_1 Право власності на квартиру НОМЕР_2 перейшло ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та ОСОБА_4

Враховуючи зазначене, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 укладений між ним та ОСОБА_4 на товарній біржі "Автомобілі і нерухомість" від 23 травня 2005 р., реєстр № 1389; визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 05 жовтня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі під № 1315; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений між ним та ОСОБА_4 на товарній біржі "Автомобілі і нерухомість" від 17 травня 2005 року, зареєстрований за № 1372; визнати недійсним нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 19 січня 2010 р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі під № 14.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 серпня 2014 року вищезазначені позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені в повному обсязі. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в яких просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та постановити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 - скасуванню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.03. 2005 року між ОСОБА_3, як покупцем, та ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, як продавцями, був нотаріально укладений договір купівлі-продажу квартири розташованої у АДРЕСА_2. Вказаний договір був зареєстрований у бюро технічної інвентаризації 08.04.2005 року.

Також 23.03. 2005 року між позивачем ОСОБА_3, як покупцем, та ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, як продавцями, був укладений договір купівлі-продажу квартири, розташованої у АДРЕСА_1 В БТІ право власності на ім'я ОСОБА_3 було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 22.04.2005р.

Вищезазначені договори з часу їх укладання та до теперішнього часу ніким не оспорювались та не були визнані недійсними. Тобто, після укладення 18.03.2005 р. договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 та укладення 23.03.2005 р. договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 їх власником є ОСОБА_3

В зазначених квартирах ОСОБА_3 зареєстрований не був, а проживає та є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3

Заочним рішенням Заводського районного суду від 14.05.2009 р. право власності на належну позивачеві квартиру АДРЕСА_2 визнано за ОСОБА_4 Заочне рішення набрало чинності. Даним рішенням визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_2, укладений 23.05.2005 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на товарній біржі "Автомобілі і нерухомість" за реєстраційним № 1389.

Також право власності на належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 було визнано за ОСОБА_4 заочним рішення Заводського районного суду від 14.05.2009 p. Заочне рішення набрало чинності. Даним рішенням було визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1, укладений 17.05.2005 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на товарній біржі "Автомобілі і нерухомість" за реєстраційним № 1372.

За заявами ОСОБА_3 заочні рішення були скасовані, а справи були призначені до нового розгляду в загальному порядку.

У подальшому позовні заяви ОСОБА_4 судом було залишено без розгляду у зв'язку з його відмовою від позовних вимог.

До скасування заочних рішень від 14.05.2009 року, ОСОБА_4 встиг здійснити відчуження вказаних квартир.

05.010.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі під № 1315.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 перейшло ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та ОСОБА_4

Суд встановив, що біржові угоди купівлі-продажу від 17.05.2005 р. № 1372 та від 23.05.2005 р. № 1389, ОСОБА_3, як власник нерухомого майна по АДРЕСА_1, не підписував.

Згідно висновків судової почеркознавчої експертизи № 717-14 від 16.04.2014 р. (а. с. 108-114) підписи від імені ОСОБА_3 у договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 1372 від 17.05.205 р. укладеному на товарній біржі "Автомобілі і нерухомість" та у договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 1389 від 23.05.205 р. укладеному на товарній біржі "Автомобілі і нерухомість" в графі "ОСОБА_3" - виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що правочини укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відносно нерухомого майна, а саме квартир АДРЕСА_1 є такими, що порушують права позивача, як власника, та підлягають визнанню недійсними.

Однак, з висновком суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 погодитися не можна, враховуючи наступне.

Згідно рішення суду, правовою підставою визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир від 05.10.2009 року та 19.01.2010 року є визнання судом попередніх договорів купівлі-продажу квартир від 17.05.2005 року та 23.05.2005 року недійсними.

Однак, згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9, реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_3 не звертався до суду з позовом про витребування у ОСОБА_2, як добросовісного набувача, майна: квартири АДРЕСА_1, набутого на підставі правочинів, стороною яких не був ОСОБА_3, вимога про визнання правочинів недійсними є незаконною та необґрунтованою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 постановлене без додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду в цій частині - скасувати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 серпня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 - скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_2, треті особи: реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, товарна біржа "Автомобілі і нерухомість", приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсними правочинів, укладених на товарній біржі та нотаріальних договорів купівлі-продажу нерухомості.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова