Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Максимчук З.М., Григоренка М.П.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

з участю позивача - ОСОБА_2,

представника КП «Топогеодезичне бюро» - Ремовський С.В.,

третьої особи - ОСОБА_4,

представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги комунального підприємства «Топогеодезичне бюро» та ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду від 31 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Топогеодезичне бюро», Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради, Управління Держземагенства у Рівненській області, третя особа - ОСОБА_4, про зобов'язання привести у відповідність межі приватизованої земельної ділянки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 31 березня 2015 року задоволено частково: зобов'язано КП «Топогеодезичне бюро» привести у відповідність межі приватизованої ділянки по АДРЕСА_1, межам, визначеним державним актом на дану земельну ділянку і генпланом забудови м. Рівне, шляхом внесення змін у технічну документацію (каталог координат), змістивши межу між земельними ділянками № 9 та № 11 по АДРЕСА_1 на захід зі сторони вул. Дерманської в м. Рівне на 170 см, зі сторони вул. Костомарова - на 161 см. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із рішенням суду, КП «Топогеодезичне бюро» та ОСОБА_4 оскаржили його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі КП «Топогеодезичне бюро» вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, та пояснює, що висновки суду суперечать висновкам комісійної судової земельно-технічної експертизи, якою встановлено невідповідність фактично зайнятої ОСОБА_4 земельної ділянки тим межам, які визначені каталогом координат «Технічної документації по складанню Державного акта на право власності на землю для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд гр.ОСОБА_6.», тобто має місце невідповідність площ виділеної та фактично зайнятої земельної ділянки позивача. Зазначає про неправомірність відхилення судом заяви про застосування строку позовної давності, оскільки позивач у 2004 році був поінформований про межі та розташування земельної ділянки, що підтверджується його підписом на Протоколі обстеження та погодження меж земельної ділянки. Доводить, що суд не дав належної оцінки тому, що у зв'язку з відсутністю відомостей про межі земельної ділянки, наданої позивачу на підставі рішення Рівненської ради народних депутатів від

______________________________________________________________________________________________________________________

Справа 569/20255/14-ц Головуючий у 1 інстанції - Галінська В.В.

Провадження № 22-ц 787/954/2015 Доповідач - Ковальчук Н.М.

13.09.1987 року № 287 неможливо встановити, у яких межах користування позивачем земельною ділянкою по АДРЕСА_2 є законним, а також і тому, у зв'язку з чим виготовлення технічної документації призвело до зменшення земельної ділянки, яка

перебуває у користуванні позивача, на 32,91 кв.м.. Звертає увагу на те, що на сьогоднішній день законодавством України не передбачено розроблення технічної документації зі складання Державного акта на право власності на земельну ділянку, а передбачені ст. 55-56 Закону України «Про землеустрій» види технічної документації, відповідачем не розроблялись. З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує на незаконність, необґрунтованість рішення та пояснює, що набув право власності на свою земельну ділянку за договором купівлі-продажу, а продавець шляхом відведення її в натурі та приватизації. Зазначає, що формування ділянки полягає у її визначенні як об'єкта цивільних прав та передбачає визначення її площі, меж, а також внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру та доводить, що його земельна ділянка є сформованою, за нею закріплений її кадастровий номер. Доводить, що видані на його ділянку правовстановлюючі документи жодним чином не порушують право позивача на приватизацію своєї земельної ділянки для обслуговування житлового будинку. Покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення осіб, що з'явились у судове засідання, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині покладення зобов'язань на КП «Топогеодезичне бюро» привести у відповідність межі приватизованої ділянки по АДРЕСА_1, межам, визначеним державним актом на дану земельну ділянку і генпланом забудови м. Рівне, шляхом внесення змін у технічну документацію(каталог координат), змістивши межу між земельними ділянками № 9 та № 11 по АДРЕСА_1 на захід зі сторони вул. Дерманської в м. Рівне на 170 см, зі сторони вул. Костомарова - на 161 см суд першої інстанції виходив з того, що КП «Топогеодезичне бюро» при виготовленні Технічної документації по складанню державного акта на право власності на землю по АДРЕСА_1 виготовило каталог координат який не відповідає Генплану забудови м.Рівне.

З висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується.

Судом встановлено: ОСОБА_2 виділена земельна ділянка, площею 0,06 га по АДРЕСА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 13 вересня 1989 року № 287. Земельна ділянка позивача не приватизована.

Відповідачу на праві власності за договором купівлі-продажу від 26 жовтня 2004 року належить земельна ділянка, площею 0,0598 га ,за адресою АДРЕСА_1, яка межує з земельною ділянкою позивача і посвідчується Державним актом НОМЕР_1 від 26 жовтня 2004 року.

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом. Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначив, що під час складання технічної документації на земельну ділянку по АДРЕСА_2, посадовими особами КП «Топогеодезичне бюро» в каталог координат поворотних точок було внесено завідомо неправдиві відомості, в результаті чого під час реєстрації меж даної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі по геодезичним даним, межа суміжних земельних ділянок була зміщена на схід орієнтовно на 1.7 м. Межі приватизованої попереднім власником ОСОБА_6 земельної ділянки не відповідають межам, визначеним Державним актом і генпланом забудови м. Рівне і у зв'язку з цим порушенням відбулося неправомірне зміщення меж земельної ділянки АДРЕСА_1 на його земельну ділянку АДРЕСА_2.

За висновками судової земельно-технічної експертизи № 20820/1-с від 28.12.2013 року, яка проведена у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки по АДРЕСА_2, на даний час у фактичному користуванні позивача по АДРЕСА_2 перебуває земельна ділянка, площею 567,09 га .

Окрім цього, рішенням апеляційного суду Рівненської області від 22.08.2014 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки по АДРЕСА_2 зобов»язано ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту ділянку ОСОБА_2, площею 5 м.кв.

Зобов'язуючи КП «Топогеодезичне бюро» внести зміни у технічну документацію, виготовлену щодо земельної ділянки АДРЕСА_1 з метою зміщення межі по суміжній з земельною ділянкою позивача межі на площу 47 кв.м., суд першої інстанції не врахував, що розмір земельної ділянки ОСОБА_2 в такому випадку перевищить розмір, переданий йому рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 13 вересня 1989 року № 287.

Також суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що хоча позивач у позові зазначив, що земельна ділянка по вул..Костомарова. 11 передана йому у користування згідно акту, складеного і погодженого у встановленому законом порядку із закріпленням на місцевості межовими знаками, однак, він не подав до суду жодного доказу на підтвердження даних обставин.

Долучені позивачем до матеріалів справи докази не містить обміру, конфігурації та розмірів земельної ділянки по АДРЕСА_2.

Згідно зі ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Законодавством також встановлено, що межі земельних ділянок визначаються в технічній документації із землеустрою та в натурі (на місцевості).

Статтею 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до статті 39 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до статті 21 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII "Про основи містобудування" (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

Матеріали справи містять лист управління містобудування та архітектури виконкому Рівненської міської ради від 24.03.2012 р. за № 01-20/151 де вказано, що детальний план забудови мікрорайону „Червоні гори", розроблений у 1989 р., запроектований без врахування координат. Генеральним планом м. Рівного, який розроблений у 2003 році та затверджений рішенням Рівненської міської ради від 10.12.2003 р. за № 569, в координатах визначено лише адміністративні межі міста та червоні лінії основних вулиць міста. Вулиця Костомарова в м.Рівне в Генплані забудови не закоординована.

З огляду на обставини справи та вимоги законодавства документація із землеустрою є підставою формування відповідної земельної ділянки для передачі її у приватну власність. Документом, що посвідчує приватну власність на землю є Державний акт на право власності на землю.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

На думку колегії, спосіб захисту прав шляхом вимоги про зобов»язання КП «Топогеодезичне бюро» привести у відповідність межі приватизованої ділянки по АДРЕСА_1 за наявності у відповідача ніким не оспорюваного Державного акту на цю земельну ділянку не передбачений законодавством.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг ґрунтуються на законі та наявних в матеріалах справи доказах і спростовують висновки суду першої інстанції, а тому, апеляційні скарги слід задовольнити,а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги комунального підприємства «Топогеодезичне бюро» та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 31 березня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до комунального підприємства «Топогеодезичне бюро», Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради, Управління Держземагенства у Рівненській області, третя особа - ОСОБА_4, про зобов'язання привести у відповідність межі приватизованої земельної ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Топогеодезичне бюро» сто двадцять одну гривню судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом д вадцяти днів з дня проголошення.

Головуюч ий суддя Ковальчук Н.М.

Судді : Григоренко М.П.

Максимчук З.М.