АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/755/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Олійник М. Ф.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С. , Карпенко О. В.
при секретаріПосипайко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Заячківка» про стягнення орендної плати та зобов'язання передати майно ,-

в с т а н о в и л а :

16 грудня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Заячківка» про стягнення орендної плати та зобов'язання передати майно, посилаючись на те, що він є власником земельних ділянок сільськогосподарського призначення площею 1,50 га, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 290538; площею 2,88 га, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 647976 та площею 2,98 га, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 465759.

Позивач ОСОБА_6 вказує у позові, що в 2010 році між ним, ОСОБА_6 та СТОВ Агрофірма «Заячківка» с. Заячківка Христинівського району Черкаської області були укладені договори оренди землі на належні йому земельні ділянки на 3 роки з визначенням річної орендної плати в розмірі 5,5 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Позивач зазначає, що при підписанні даних договорів було обумовлено погашення наявних боргів перед ним СТОВ Агрофірма «Заячківка» впродовж цих 3 років, тоді договори будуть продовжені до 2017 року. Однак, вважає позивач, що СТОВ Агрофірма «Заячківка» не виконала зобов'язання по погашенню наявних боргів та не виплатила йому за оренду землі в 2012 році орендну плату, в зв'язку із чим 05 березня 2013 року він направив відповідачу письмову претензію, яка була залишена без відповіді і без задоволення.

Позивач посилається на те, що з урахуванням індексу інфляції сума боргу відповідача з орендної плати становить 13311,67 грн. В підписаних ним договорах оренди землі передбачалась відповідальність орендаря за прострочення виконання зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, неустойка по якій за період прострочення виконання з 01 січня 2013 року до 01 грудня 2014 року становить 4168,58 грн. Крім того, вважає позивач, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, які за два роки становлять 668,01 грн. Отже, відповідач зобов'язаний виплатити йому орендну плату з врахуванням індексу інфляції, подвійної облікової ставки НБУ та 3% річних на загальну суму 29281 грн. (11133,66+2178,01+4168,51+668,01).

Позивач ОСОБА_6 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його брат ОСОБА_7, тому 27 листопада 2006 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на все спадкове майно брата. Позивач вважає, що у спадковій масі його померлого брата є і заробітна плата в СТОВ Агрофірма «Заячківка» натуроплатою у виді 2471 кг зерна пшениці. На це спадкове майно нотаріусом свідоцтво про право на спадщину не видавалось, оскільки відповідач не визнає борг та ухиляється від його повернення. На запит державного нотаріуса щодо надання інформації про наявність невиплаченої заробітної плати померлому ОСОБА_7 надана відповідь, що померлий мав заборгованість перед господарством в розмірі 99,60 грн. Між тим він особисто звертався в бухгалтерію СТОВ Агрофірма «Заячківка» і при перевірці документів працівниками бухгалтерії визнано, що зарплату зерном пшениці в кількості 2471 кг ОСОБА_7 не отримана, вважає позивач. Отже, відповідач зобов'язаний передати йому зерно пшениці в натурі або виплатити грішми його вартість. Тому позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з СТОВ Агрофірма «Заячківка» на його користь 18148,19 грн. та зобов'язати СТОВ Агрофірму «Заячківка» передати йому 2471 кг зерна пшениці 3 класу, вартістю 7437,71 грн., визнавши за ним право власності на це зерно як на спадкове майно /зарплату/ ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року в порядку спадкування та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

06 лютого 2015 року позивач ОСОБА_6 подав заяву про уточнення позовних вимог та просив стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 2827,95 грн., пеню в розмірі 4827,03 грн., три проценти річних за період з 01 січня 2013 року до 06 лютого 2015 року в розмірі 701,88 грн., а всього просив стягнути 26928,22 грн. (11133,66+2827,95+4827,03+701,88+7437,71).

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Заячківка» про стягнення орендної плати та зобов'язання передати майно відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення незаконне та необґрунтоване, так як судом не були досліджені всі докази, на які він посилався в позовній заяві, і які мають значення для справи. Просить рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2015 року скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, який з'явився в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення орендної плати, інфляційних втрат, неустойки, трьох процентів річних, нарахованих на суму орендної плати, згідно договорів оренди трьох земельних ділянок, належних йому на праві власності на підставі відповідних державних актів, суд першої інстанції виходив з недоведеності вимог, оскільки доказів того, що договори оренди земельних ділянок, які повинні бути укладені в письмовій формі та підлягають державній реєстрації, позивачем надані не були, наявність та їх укладення не встановлена судом, так як заперечувалась відповідачем, яким була надана довідка відділу Держземагенства у Христинівському районі від 21 січня 2015 року про те, що у відділі не обліковуються договори оренди землі за період з 2010 року до 01 січня 2013 року, укладені між сторонами щодо земельних ділянок, які належать позивачу.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу в задоволенні вимог щодо зобов'язання передати майно, належне йому після смерті брата ОСОБА_7, а саме зерно пшениці в натурі в кількості 2471 кг вартістю 7437,71 грн. також виходив з недоведеності вимог позивача, посилаючись на те, що доказів наявності заборгованості відповідача СТОВ Агрофірма «Заячківка» перед ОСОБА_7, братом позивача ОСОБА_6 із заробітної плати останнім надано не було. Згідно даних відповіді СТОВ Агрофірма «Заячківка» від 09 липня 2013 року на запит державного нотаріуса, яка наявна в матеріалах справи, ОСОБА_7 на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року мав заборгованість перед підприємством у розмірі 99,60 грн., тому відсутні дані про будь - яку заборгованість перед померлим братом позивача.

Копія квитанції №107 до прибуткового касового ордера, оригінал якої був досліджений у судовому засіданні, а копія наявна у матеріалах справи, не може бути доказом наявності заборгованості відповідача перед ОСОБА_7, оскільки квитанція не містить печатки та підпису головного бухгалтера, а зміст її свідчить про прийняття коштів від ОСОБА_7, але не про наявність заборгованості відповідача перед ОСОБА_7, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є вірними, такими що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається із матеріалів справи згідно даних державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯБ № 290538, серії ЯА № 465759 та серії ЯГ № 647976 позивачу ОСОБА_6 належить три земельні ділянки в межах Заячківської сільської ради Христинівського району Черкаської області, а саме: земельна ділянка площею 1,50 га для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка площею 2,98 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка площею 2,88 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що в 2010 році між ним та СТОВ Агрофірма «Заячківка» були укладені договори оренди землі на належні йому земельні ділянки на 3 роки із визначенням річної орендної плати в розмірі 5,5 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. При підписанні даних договорів було обумовлено, що при погашенні наявних боргів перед ним відповідачем, впродовж цих 3 років, договори будуть продовжені до 2017 року, однак відповідач не виконав зобов'язання по погашенню наявних боргів та не виплатив йому за оренду землі в 2012 році орендну плату, в зв'язку із чим 05 березня 2013 року він направив до відповідача письмову претензію, яка залишена без відповіді і без задоволення.

Однак, на підтвердження своїх доводів позивач не надав жодного договору оренди земельної ділянки з відповідачем на період з 2010 року по 2013 рік, а відповідачем категорично заперечується їх укладення, що підтверджується відсутністю даних про їх реєстрацію у відділі Держземагенства в Христинівському районі Черкаської області.

Посилання позивача ОСОБА_6, що після смерті брата ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрилась спадщина на все його спадкове майно та ним 27 листопада 2006 року отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, а тому він вважає, що у спадковій масі спадкодавця є заборгованість по заробітній платі в СТОВ Агрофірма «Заячківка», так як померлим не отримано натуроплатою 2471 кг зерна пшениці також є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідач заперечує заборгованість по зарплаті померлого брата позивача, а надання позивачем копії квитанції про оплату зерна пшениці від 14.02. 2006 року не є підтвердженням заборгованості по зарплаті та її неотриманням його братом.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів порушення прав позивача ОСОБА_6 відповідачем СТОВ Агрофірма «Заячківка», а саме: не надано доказів укладення між сторонами договорів оренди землі та, відповідно, виникнення у позивача права на звернення про стягнення орендної плати, інфляційних втрат, неустойки, трьох процентів річних, нарахованих на суму орендної плати, згідно договорів оренди трьох земельних ділянок, належних йому на праві приватної власності на підставі відповідних державних актів. Також позивачем не надано належних доказів про заборгованість відповідача перед його братом по зарплаті, а посилання на неотримання зерна пшениці в натурі в кількості 2471 кг вартістю 7437,71 грн., на підставі наданої суду першої інстанції квитанції № 107 до прибуткового касового ордера від 14.02. 2006 року, не є доказом наявності заборгованості відповідача перед померлим ОСОБА_7, оскільки вона не містить печатки та підпису головного бухгалтера, а зміст її свідчить про прийняття коштів від ОСОБА_7 за зерно пшениці, але не про наявність заборгованості відповідача перед ОСОБА_7

Згідно даних відповіді СТОВ Агрофірма «Заячківка» від 09 липня 2013 року, наданої на запит державного нотаріуса, ОСОБА_7 на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року мав заборгованість перед підприємством у розмірі 99,60 грн. Інших даних про заборгованість відповідача перед ОСОБА_7 немає.

З огляду на викладене вбачається, що суд першої інстанції на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що не підлягають до задоволення доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не були викликані свідки, оскільки відповідно до вимог ст. 63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. За відсутності письмових доказів, що були укладені письмові договори оренди земельних ділянок, які підлягають обов'язковій реєстрації та відсутності бухгалтерських даних про заборгованість відповідача по зарплаті підтвердити показаннями свідків дані обставини суду є недостатніми підставами для задоволення вимог позивача.

Відповідно до ЗК України та ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі та підлягає державній реєстрації, а отже в даній справі показання свідків не може бути підставою для задоволення даного позову, тому суд виходив із вимог ч. 1 ст. 64 ЦПК України, якою визначено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Також не підлягають до задоволення доводи апелянта про те, надана ним квитанція № 107 є доказом заборгованості СТОВ Агрофірма «Заячківка» перед ОСОБА_7 по виплаті заробітної плати, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 та ч. 1 ст. 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В свою чергу, надана позивачем квитанція № 107 не містить інформації щодо предмета доказування, а навпаки спростовує її. Про що також було зазначено судом першої інстанції.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду та законність рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Посилання апелянта на порушення його прав щодо майнових паїв не приймається до уваги, оскільки дані вимоги не були предметом розгляду суду, не заявлялись такі вимоги позивачем, тому посилання на ці порушення його прав є безпідставними.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять суб'єктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про не повне з'ясування обставин справи, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Заячківка» про стягнення орендної плати та зобов'язання передати майно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :