У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів: Євграфової Є.П.., Журавель В.І.,
Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про повернення безпідставно набутого майна, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 26 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 01 листопада 2009 року між нею та ОСОБА_7 укладений договір оренди нежитлового приміщення - кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого по АДРЕСА_1, з подальшим викупом у розстрочку строком на 7-10 років, з щомісячною орендною платою у розмірі 10 тис. грн. Загальна сума викупу складала 300 тис. доларів США із початковим внеском 25 тис. доларів США та по 3 тис. або 3 500 доларів США щомісячно. На виконання вказаних умов вона передала відповідачці за кілька разів 41 тис. доларів США, які оформляла та приймала ОСОБА_8, що підтверджується прибутковими касовими ордерами. Факт отримання відповідачкою 41 тис. доларів США визнавався і вона не заперечувала проти їх повернення, але коли у травні 2012 року ОСОБА_6 заявила позов до ОСОБА_7 про визнання недійсним іншого правочину та стягнення з відповідачки як спадкоємця, отриманих за недійсним правочином грошових коштів, відповідачка відмовилась від повернення даної суми.

Просила стягнути з відповідачки 41 тис. доларів США, що еквівалентно 516 876 грн 99 коп., та проценти за безпідставне утримання її грошей у розмірі 6 144 грн 60 коп.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області

від 26 серпня 2014 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 18 листопада

2014 року рішення Генічеського районного суду Херсонської області

від 26 серпня 2014 року скасовано, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга має бути задоволена частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції керувався тим, що спірні грошові кошти, які ОСОБА_6 сплачувала за викуп кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», були зараховані як викуп житлового будинку по АДРЕСА_2 внаслідок домовленості ОСОБА_6 з чоловіком ОСОБА_7 - ОСОБА_9

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, суд апеляційної інстанції керувався тим, що отримання відповідачкою від ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 41 тис. доларів США на рахунок викупу кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» не доведено.

Із такими висновками судів погодитися не можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_7 є власником кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого по АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 06 вересня 2006 року (а. с. 29).

01 листопада 2009 року приватний підприємець ОСОБА_7 (орендодавець) та приватний підприємець ОСОБА_6 (орендар) уклали договір оренди нежитлового приміщення, кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», з подальшим викупом строком на 7−10 років. Згідно з доповненням до цього договору вказане кафе викупляється за 300 тис. доларів США із завдатком 25 тис. доларів США і по 3000−3500 доларів США щомісячно, але щорічна передоплата не повинна бути меною ніж 40 тис. доларів США (а. с. 5−9).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 811 ЦК України договір оренди житла з викупом підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Оскільки договір оренди кафе з викупом укладено у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення та державної реєстрації, в силу вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України він є нікчемний.

Висновок апеляційного суду, що договір оренди кафе з викупом не був нотаріально посвідчений та не зазнав державної реєстрації, а тому є неукладений, не відповідає правовій позиції Верхового Суду України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, згідно з якою той факт, що договір сторонами укладено не у формі, яка не відповідає вимогам закону, не свідчить про те, що він є неукладеним.

Разом з тим відповідно до графіка погашення ОСОБА_6 було внесено сім платежів: 04 жовтня 2009 року - 22 200 доларів США, 25 листопада 2009 року - 2 800 доларів США, 25 листопада 2009 року - 4 тис. доларів США, 25 грудня 2009 року - 3 тис. доларів США, 27 січня 2010 року - 3 тис. доларів США, 25 лютого 2010 року - 3 тис. доларів США, 25 березня 2010 року - 3 тис. доларів США, що підтверджується копіями квитанцій до прибуткового касового ордера, виданих приватним підприємцем ОСОБА_7 та підписаних головним бухгалтером. У квитанціях зазначено, що грошові кошти отримані від ОСОБА_6 як внесок за викуп кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а. с. 10−12).

Відповідно до п. 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 (далі - Положення) касовий ордер − первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форми касових ордерів, що використовуються спеціалізованими підприємствами та установами Національного банку України, які не мають оборотної каси, установлюються відповідним нормативно-правовим актом Національного банку України.

Згідно з п. 2.2 Положення підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків.

Згідно з п. 3.1 Положення касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Відповідно до 3.3 Положення приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства.

Таким чином, висновки апеляційного суду про відсутність належних доказів, що підтверджують отримання відповідачкою від ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 41 тис. доларів США, спростовуються матеріалами справи.

Судом апеляційної інстанції не встановлено фактичних обставин справи, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено вимоги цивільного процесуального закону, тому рішення апеляційного суду має бути скасоване з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 18 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А. Горелкіна
Судді: Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко
В.І. Журавель
О.М. Ситнік