УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Колодійчук В.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, подану через представника ОСОБА_3, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Київпастранс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким поновити його на роботі на посаді водія першого класу на автобуси усіх марок автобусного парку № 7 та стягнути із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що його було звільнено з роботи з порушенням трудового законодавства.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції правомірно посилався на вимоги ст. 233 КЗпП України щодо порушення позивачем місячного строку звернення до суду, оскільки вказана норма є імперативною і підлягає застосуванню незалежно від клопотання будь-якої із сторін про її застосування чи незастосування. Норми ЦК України на вказані правовідносини, які є трудовими і врегульовані спеціальним законом - Кодексом Законів про працю України, не поширюються.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Київпастранс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути, особі яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.М. Колодійчук