У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Василевича В.С., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 9 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4, виконавчий комітет Кузнецовської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кузнецовського міського суду від 9 лютого 2015 року у позові ОСОБА_1 про визнання малолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 відмовлено.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в ході розгляду справи судом було встановлено і не заперечується відповідачем, що ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає більш ніж шість місяців та його речей в квартирі немає, а першочерговою причиною його не проживання у квартирі є небажання відповідачки.

Крім того, відповідачка визнала, що навмисних, свідомих перешкод для проживання її сина у квартирі з боку позивачки чи з боку інших наймачів не створювалось, вона жодного разу не зверталась з проханням щодо проживання її сина у вказаній квартирі.

Висновок суду про поважність причин не проживання дитини у спірній квартирі в зв'язку із зловживанням ОСОБА_4 спиртними напоями, його дебоширством та неприязними відносинами між ним та відповідачем вважає помилковим, оскільки у разі виявлення з боку відповідача бажання щоб її син проживав у квартирі №15 ОСОБА_4 може припинити зловживати алкоголем, дебоширити та покинути проживати у квартирі.

Вважає, що визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою №15, жодним чином не порушить чи обмежить його права, оскільки ОСОБА_5 та її син проживають у двокімнатній квартирі, право власності на 1/3 частину якої має відповідач.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Спірна квартира АДРЕСА_1 належить до державного жилого фонду. Її наймачем є позивачка, в ній зареєстровано місце проживання також сина останньої ОСОБА_4, та дочок ОСОБА_6 та ОСОБА_6

В серпні 2009 року ОСОБА_4 уклав шлюб із ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_7, якого зареєстровано у зазначеній квартирі. У грудні 2010 року шлюб між ними розпався, а 8 квітня 2011року рішенням суду він розірваний та встановлено факт їх окремого проживання, малолітнього сина залишено на вихованні матері.

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_3 фактично проживає із своєю матір'ю в квартирі АДРЕСА_2, в спірній квартирі не проживає більш як шість місяців.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що малолітній онук позивачки за її згоди був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 і проживання з матір'ю в іншому місці не може бути підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом та зняття з реєстрації.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону.

Відповідно до ст. ст. 141,160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, які мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Малолітній син позивача був зареєстрований за місцем проживання свого батька та за згоди позивачки.

Згідно зі ст. ст. 71 (п.3), 163 ЖК України у період перебування дитини у родичів за нею зберігається право користування житлом, де вона зареєстрована.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Враховуючи наведені норми права та те, що малолітній син не проживає за місцем реєстрації не з власної ініціативи, він не може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом, а тому суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про не перешкоджання онуку проживати у квартирі не спростовують висновків суду щодо збереження за дитиною права користуватись житлом та бути в ньому зареєстрованим.

Факт наявності у відповідача ОСОБА_5 права власності 1/3 частини іншої двокімнатної квартири не позбавляє її сина права користування спірною квартирою.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,315,317,319,325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 9 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Василевич В.С.

Шимків С.С.