КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 6/520/178/15
УХВАЛА

11.03.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Гарнаженко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі подання головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 звернувся до суду із поданням, в якому просить суд тимчасово обмежити ОСОБА_3, 1984року народження, ІПН НОМЕР_1, у праві виїзду за межі України до виконання ним зобовязань по виконавчому листу №520/15823/13-ц, який видав Київський районний суд м. Одеси 29 листопада 2014року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 33 630,62грн.

Вимоги подання головний державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що на виконанні у Другому Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження ВП №45565370 з примусового виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси №520/15823/13-ц, виданого 19.11.2014року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 33 630,62грн.

Боржником у добровільному порядку рішення суду не виконано.

Оскільки боржником ОСОБА_3 рішення суду не виконується, головний державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 був вимушений звернутися до суду з вказаним поданням.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

У судове засідання 11.03.2015року головний державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 не зявився, однак надав до суду заяву, в якій підтримав подання, просив його задовольнити та розглянути у його відсутність.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, на виконанні у Другому Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження ВП №45565370 з примусового виконання виконавчого листа №520/15823/13-ц, виданого 19.11.2014року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 33 630,62грн.

Згідно відповідей, отриманих на запити, за боржником - ОСОБА_3 ні нерухоме, ні рухоме майно не зареєстровано, як платник податків в органах ДПС не перебуває, інформація щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податків, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня, пенсію в органах Пенсійного фонду України не отримує, за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи інформацію в органах Пенсійного фонду України не знайдено.

Подання та додані до нього матеріали не містять довідки адресно-довідкового бюро ГУМВС України в Одеській області, яка могла б підтвердити або спростувати перебування боржника на реєстраційному обліку, відсутні акти державного виконавця щодо перебування ОСОБА_3 за адресою, вказаною у виконавчому документі,

Крім того, з матеріалів подання вбачається, що ОСОБА_3 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.11.2014року ВП №45565370, та повідомив державного виконавця про намір оскаржити рішення суду в апеляційному порядку, про що свідчить його заява на імя начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 16.12.2014року.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України вiд 21.01.1994 року № 3857-XII громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Разом із тим, в сенсі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, яка є частиною національного законодавства, та ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Питання про визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду чинне законодавство не розкриває.

Статтею 90 Закону № 606-XIV передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону.

Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

Як розяснив Верховний суд України в Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 у сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так:

1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а саме за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду необхідно з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання тобто він має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів у кожному конкретному випадку визначається судом.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-XIV, зокрема, вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; неявка за викликом державного виконавця; неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб тощо.

Також, за наявною у суду інформацією, боржник ОСОБА_3 працює моряком, тобто його трудова діяльність проходить за межами території України.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги розяснення Верховного суду України в Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013року, суд вважає, що подання головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, 1984року народження, ІПН НОМЕР_1, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, 1984року народження, ІПН НОМЕР_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Петренко В. С.