Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2015 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області

у складі: судді Харченко О.П.,

при секретарі Томаровій А.П.,

з участю прокурора Ткачової А.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську цивільну справу за позовною заявою Артемівського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_5, відділу Державної виконавчої служби Артемівського МРУЮ « про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації квартири, скасування акту про проведення прилюдних торгів та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, застосування до недійсного правочину наслідків , передбачених ст.216 ЦК України, стягнення судового збору » , треті особи на стороні відповідача : ТОВ «ЮНОР», ОСОБА_4, ОСОБА_6 -

в с т а н о в и в :

05.11.2012 року прокурор звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 на праві власності на підставі приватизації належала однокімнатна квартира за адресою : АДРЕСА_1. Прокурор вказує, що вироком Артемівського міськрайонного суду від 02.04.07 р. ОСОБА_1 була визнана винною за ст. 149 ч. 2 КК України і їй було призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі і постановлено стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 5000 грн. і на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 5000 грн. .Також прокуратурою міста Артемівська закінчено досудове слідство у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_6,яка обіймала посаду старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 162 ч.1 ст.365 КК України, а Постановою суду від 08.09.11 р. кримінальну справу закрито у зв'язку із застосуванням до ОСОБА_6 Закону України «Про амністію у 2011 році». Даною постановою , як вказує прокурор , встановлено доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованих їй злочинів, а саме у скоєнні умисних дій, що виразилися в перевищенні посадовою особою службових повноважень, чим завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_1 у вигляді незаконної реалізації належної їй на праві приватної власності вищевказаної однокімнатної квартири вартістю 62 670 грн. . Прокурор вказує, що державним виконавцем ОСОБА_6:

1. не направлені копії постанов від 06.10.2008 р. про відкриття зазначених

виконавчих проваджень боржнику ОСОБА_1, яка на той момент перебувала під вартою в

Аргемівському слідчому ізоляторі, чим порушено право боржника ОСОБА_1 на

добровільне виконання рішений суду і право на оскарження постанов про відкриття

зазначених виконавчих проваджень;

2.здійснено виконавчі дії - винесла постанову від 20.11.2008 р. про арешт

належної на праві приватної власності ОСОБА_1 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, та оголошення заборони на її відчуження,після закриття 11.11.2008 р. виконавчих проваджень № 16/1185 та № 16/1186 і направлення виконавчих листів № 1-98 про стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 5000 грн. на користь ОСОБА_8 і № 1-98 про стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 5000 гри. на користь ОСОБА_9 для виконання за новим місцезнаходженням боржника ОСОБА_1 до відділу ДВС Чернігівського міського управління юстиції;

здійснено виконавчі дії 05.12.2008 р. незаконно провела огляд, склавши акт

· опису і арешту квартири ОСОБА_1, після закриття 11.11.2008 виконавчих проваджень № 16/1185 та № 16/1186;

· не направила копії постанов від 09.01.09 про відкриття виконавчих проваджень боржнику ОСОБА_1, чим порушила право боржника на добровільне виконання рішення суду і право на оскарження постанов про відкриття зазначених виконавчих проваджень;

· в порушення ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», прийняла

· авансовій платіж в сумі 1 240грн. для проведення експертизи з оцінки квартири від

· ОСОБА_4, яка не є стороною виконавчого провадження.

· направила 23.01.2009 ОСОБА_1 копію звіту оцінювача ОСОБА_11 з незалежної оцінки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 проте, право на оскарження оцінки майна, передбачене ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», п. 5.7.4 Інструкції про проведення виконавчих дій боржнику не роз'яснила, внаслідок чого було порушено вказане право ОСОБА_1.

За таких обставин прокурор вважає ,що враховуючи викладене, приймаючи до уваги численні порушення вимог діючого законодавства, допущені відділом ДВС Артемівського МРУЮ, при організації виконання судових рішень про стягненні коштів з ОСОБА_1, можливо прийти до висновку про порушення прав позивача та необхідності визнання недійсними прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна. При цьому прокурор вказує, що під час досудового слідства у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_6 за ст. ст. 162 ч. 2. 365 ч. 1 КК України, встановлено, що ОСОБА_4 підчас здійснення виконавчого провадження зі стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, через ОСОБА_12 направила до Чернігівської виправної колонії №44 листа, в якому описувала схему реалізації квартири позивачки за заниженої ціною згідно оціночної вартості БТІ перепродажу в подальшому за ринковою ціною та повернення ОСОБА_1 різниці оціночної та ринкової вартості цієї квартири і саме цей механізм реалізації квартири і був застосований державним виконавцем ОСОБА_6 при здійсненні виконавчого провадження.При цьому прокурор вказує, що згідно оцінювального акту Артемівського БТІ вартість квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. станом на 10.08.09 р. визначено в сумі 23 126 грн.,а оцінщик ОСОБА_11 в своєму звіті з незалежної оцінки вартості майна №004 від 22.01.2009 року, визначила ринкову вартість вказаної однокімнатної квартири в сумі 18 638,56грн., а на момент проведення прилюдних торгів 07.07.2009 року ринкова вартість арештованого нерухомого майна - спірної однокімнатної квартири складала - 62 670грн. (згідно висновку будівельно-технічної експертизи №6347/23 від 08.12.10 р.). Прокурор вказує ,що ,на його думку ,про зацікавленість у скорійшій реалізації квартири ОСОБА_1 свідчить і той факт, що ОСОБА_4, яка не с стороною виконавчого провадження, в порушення ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», здійснено авансовій платіж в сумі 1 240грн. на користь оцінщика ОСОБА_11, яка в подальшому виконала звіт про оцінку спірного майна, визначивши ринкову вартість квартири значно нижчою від ринкової і звертає увагу на ту обставину, що у прилюдних торгах прийняли участь ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є родичами - матір'ю та дочкою. Тому прокурор вважає, що поведінка ОСОБА_4, що передувала проведенню прилюдних торгів - а саме, схиляння ОСОБА_1 до продажу квартири за заниженою ціною, незаконна оплата в рамках виконавчого провадження послуг оцінщика ОСОБА_11, яка значно занизила ринкову вартість квартири, подальша поведінка - участь в прилюдних торгах родичів ОСОБА_5 та ОСОБА_4, пропонування останньою лише однієї ціни за квартиру в розмірі 18 650грн., що реалізовувалась на прилюдних торгах, свідчать про обізнаність та узгодженість дій учасників торгів, їх спрямованість на незаконне, за заниженою ціною заволодіння майном ОСОБА_1 і тому викладені доводи свідчать про недобросовісність набувача, і є підставою для задоволення позову про витребування у ОСОБА_5 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Прокурор посилається на п.2 ст.121 Конституції України,ст. 36-1 ЗУ «Про прокуратуру»,ст..ст.203,215,216,228 ,ч. 4 ст. 258 ЦК України , Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,та просить суд : визнати недійсними прилюдні торги, проведені ТОВ «Юнор» і оформлені протоколом №059101-1 від 07.07.09 р. з реалізації квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, скасувати акт державного виконавця від 09.07.09 р. про проведення прилюдних торгів, затверджений відділом державної виконавчої служби Артемівського МРУЮ, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів №3587, видане 16.07.2009 року ОСОБА_5 приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Дубровським В.М. на квартиру АДРЕСА_2. Застосувати до недійсного правочину наслідки, передбачені ст. 216 ЦК України, повернувши ОСОБА_1 у власність квартиру АДРЕСА_2, передану за недійсним правочином ОСОБА_5. Судові витрати покласти на відповідача.

21.12.2012 року від відповідача 2- відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції надійшли заперечення, у яких вони вказали, що вважають вищевикладене у позовній заяві необгрунтованим та незаконним, щодо визнання відділу ДВС Артемівського міськрайонного управління юстиції відповідачем у зв*язку з порушенням позивача процесуального порядку оскарження дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи відділу ДВС , а також про порушення строків передбачених для оскарження вищезазначених дій. Відповідач вказав, що дійсно , на примусовому виконанні у відділі ДВС Артемівського міськрайонного управління юстиції з 2008 року до 09.07.2009 року перебувало зведене виконавче провадження, до складу якого входили виконавчі провадження № 16/542, 16/543 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 суми боргу у розмірі 5 000, 00 грн. та на користь ОСОБА_8 суми боргу у розмірі 5 000, 00 грн. .За вказаним зведеним виконавчим провадженням 20.11.2008 року було винесено постанову «Про арешт майно боржника та оголошення заборони на його відчуження» АА 478276, копія якої була направлена ОСОБА_1відповідно до супровідного листа. Вказаною постановою було накладено арешт на майно боржника, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Дана постанова винесена державним виконавцем на момент розгляду справи жодною стороною виконавчого провадження не була оскаржена та не скасована.05.12.2008 року державним виконавцем було складено акт опису й арешту майна АА 738218. Даним актом була описана квартира боржника ОСОБА_1 розташована за адресою: АДРЕСА_1. Даний акт державного виконавця на момент розгляду справи жодною стороною виконавчого провадження не оскаржений та не скасований, крім того будь-яких письмових звернень або приписів Артемівською міжрайонною прокуратурою до відділу ДВС Артемівського міськрайонного управління юстиції внесено не було. Після того як цей факт був озвучений ДВС Артемівського МРУЮ в судовому засіданні до відділу ДВС надійшов припис Артемівської міжрайонної прокуратури . На вимогу припису зам начальника відділу ДВС Артемівського МРУЮ винесла постанову про перевірку виконавчого провадження .Згідно до вимог п. 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту, та відповідно до п. 6 цієї статті зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим законом. Відповідно до ст. ст. 383, 384 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу порушено їх права чи свободи та скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Таким чином, на теперішній час, жодного процесуального документу по зведеному виконавчому провадженню не скасовано. Крім цього, відповідно до вимог ст. 385 ЦПК України позивачем пропущено строки оскарження дій або бездіяльності державного виконавця. Таким чином, прохання позивача щодо визнання недійсними прилюдних торгів, проведених ТОВ «Юнор» і оформлених протоколом № 059101-1 від 07.07.2009 року з реалізації квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, скасувати акт державного виконавця від 09.07.2009 року про проведення прилюдних торгів, затверджений відділом державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів НОМЕР_1, видане 16.07.2009 року ОСОБА_5 приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Дубровським В.М. на квартиру АДРЕСА_2, є необгрунтованими, не відповідають вимогам чинного законодавства та порушують норми процесуального права. Вивчивши матеріали позовної заяви стає зрозуміло, що свої повноваження позивач здійснює відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та представляє інтереси ОСОБА_1 за її заявою від 30.03.2012 року, згідно якої ОСОБА_1 крім поновлення її порушених прав просить пред»явити позов до ОСОБА_6Тому відповідачеві незрозуміло визнання другим відповідачем відділ ДВС Артемівського міськрайонного управління юстиції, враховуючи, що жодного процесуального документу виконавчого провадження не скасовано, а дії державного виконавця ОСОБА_6.по здійсненню виконавчого провадження не визнані не правомірними. Тому відповідач просив зобов'язати позивача провести всі процесуальні дії, які необхідні для вирішення питання щодо визнання недійсними прилюдні торги, проведені ТОВ «Юнор» і оформлені протоколом № 059101-1 від 07.07.2009 року з реалізації квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, скасувати акт державного виконавця від 09.07.2009 року про проведення прилюдних торгів, затверджений відділом державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів НОМЕР_1, видане 16.07.2009 року ОСОБА_5 приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Дубровським В.М. на квартиру АДРЕСА_2 та відмовити позивачу у залученні відділу ДВС Артемівського міськрайонного управління юстиції другим відповідачем у даній справі.

У судовому засіданні прокурор підтримала заявлені вимоги за вказаними у позовній заяві підставами та просила їх задовольнити. Прокурор також уточнила вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат , зазначивши, що ці витрати вона просить стягнути з обох відповідачів але у яких розмірах , просить вказати про це позивачку ОСОБА_1

Позивачка ОСОБА_1 позов підтримала за вказаними прокурором у позовній заяві мотивами та просила суд позов задовольнити та стягнути з відповідачів солідарно судові витрати. Вона суду розповіла, що ОСОБА_5 їй не знайома , про продаж її квартири вона узнала від своєї подруги по телефону , завдану шкоду ОСОБА_6 не відшкодувала. Під вартою вона була з 08.08.2006 року. Про продаж квартири вона взнала у 2009 році. Їй відомо , за що ОСОБА_6 притягнули до кримінальної відповідальності , але вона заявляти вимог до неї не бажає. Вона повідомила ЖЕК , що вона в місцях позбавлення волі і вважає , що борг по квартирі йшов лише за опалення, а інше було опломбовано і вона збиралась робити ремонт в квартирі, повністю її переобладнати , прибрала стінку між ванною та туалетом . ОСОБА_4 вона знала, як жительку м. Артемівська, та не пропонувала купити у неї її квартиру і вона не знала, чи має та намір її купити. До неї приїжджав чоловік ОСОБА_4 і показував їй якісь документи - акти, фотографії її квартири . Інші документи вона не отримувала, за яку суму продали її квартиру вона взнала лише у прокурора, коли звільнилась.

Представник відповідача 1 - ОСОБА_5 в ході судового розгляду просив у задовленні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на ту обставину, що позов є необґрунтованим, а ОСОБА_5 є добросовісним набувачем, ніяких кримінальних справ щодо неї та третьої особи - її матері ОСОБА_4 не існувало і вона придбала квартиру на законних підставах . Прокурор посилається на постанову, яка стосувалась ОСОБА_6 і із якої випливає, що ОСОБА_6 виконувала свої кримінальні дії по реалізації спірної квартири поза межами виконання службових дій як державний виконавець в період з 11.11.2008 року по 08.01.2009 року , тобто в той період , коли у неї було відсутнє виконавче провадження . Так , арешт ОСОБА_6 накладала вже після закриття виконавчого провадження та проникла до квартири теж у цей період , що і відображено у постанові про закриття кримінального провадження відносно неї, на яку посилається прокурор. Цей факт також підтверджує постанова ДВС від 27.02.2012 року за поданням прокурора , де також встановлено, що дії старшого державного виконавця ОСОБА_6. щодо винесення постанови про накладення арешту на спірну квартиру 20.11.2008 року та складення акту від 05.12.2008 року опису та арешту майна визнані незаконними та скасовані. Але інші дії ОСОБА_6 не визнані неправомірними та не скасовані , а значить, правомірні, в тому числі - призначення експертизи та призначення прилюдних торгів. Він вважає, що недобросовісність відповідачки не доведена. Відповідачка ОСОБА_5 була добровісним набувачем. Спірна квартира була у незадовільному стані, що підтверджує акт житлової організації від 05.10.2009 року . У спірній квартирі були відсутні радіатори та труби централізованого опалення ,був лише стояк. Також були відсутні каналізація ,ванна, раковина та газова плита, труби холодного водопостачання знаходяться у аварійному стані . Вода перекрита, світло відключене, газ опломбований , газова колонка зламана, квартира знаходилася в антісанітарійному стані. Це підтверджує, чому квартира була оцінена в таку суму. Другою підставою для необґрунтованості позову з боку прокурора представник відповідачки вважає ту обставину, що прокурор посилається на ст..228 ЦК України, як на підставу того, що нібито його довірительниця незаконно придбала спірну квартиру. За вказаною прокурором кримінальною справою відносно ОСОБА_6 . ОСОБА_5 була свідком , ніяких доказів , що вона була у змові з ОСОБА_6 не було встановлено і кримінальної справи не відкривалось. Більше того , після придбання квартири ОСОБА_5 зверталася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою і 26.11.2009 року було прийняте рішення про зняття з реєстрації ОСОБА_1 . ОСОБА_5 є добросовісним набувачем і згідно ст..388 ч.2 ЦК України придбане нею майно не може бути витребуване у неї, бо було придбане у встановленому законом порядку. Якщо позивачка вважає, що діями ОСОБА_6 їй заподіяна шкода, то вона має право звернутися із позовом про відшкодування завданої їй шкоди, що вона і робила, звертаючись до прокуратури із заявою , яка стала підставою для позову. У постанові суду про застосування амністії встановлено з боку ОСОБА_6 лише два злочини - один- перевищення службових обов'язків , а інший - незаконне проникнення до житла і ці дії вчинені нею поза межами виконавчого провадження. Оцінку квартири ОСОБА_11 він вважає правильною, бо вона виходила на місце і оглядала квартиру, а оцінщик ОСОБА_15 робить оцінку через два роки , не виходячи на місце і зробив її по середньому показнику по м. Артемівську, а не індивідуальний підхід, як робила ОСОБА_11. Окрім того позивачка добре знає, що в теперішній час квартири вже не має. Було рішення виконкому про перевід квартири з жилого на нежиле приміщення. Він також вважає, що прокурор просить суд одночасно визнати правочин недійсним і скасувати , що не передбачено законом.

Представник відповідача 2 - відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції- позов не визнала у повному обсязі ,вважаючи його необґрунтованим та просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити .Вона суду пояснила, що їх служби стосується лише вимога про скасування акту державного виконавця від 09.07.09 р. про проведення прилюдних торгів, який постановляється після проведення усіх процесуальних дій , коли торги були вже проведені і були виплачена грошова сума торгівельною організацією і була винесена постанова - а саме кінцевий правовстановлюючий документ - акт про проведення прилюдних торгів, який допомагає власнику, який придбав майно оформити майно в БТІ . Скасувати цей акт без визнання інших попередніх процесуальних дій неможливо , бо це є кінцевий результат. Відділ державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції скасував постанови про арешт майна та заборону відчуження, акт опису та арешту майна за поданням прокуратури , але далі пішла робота торгівельної організації. Після оцінки майна надалі провадиться тендер між торгівельними організаціями і та організація, яка виграла тендер, має право на продаж майна і в свою роботу торгівельна організація їх не залучає. Тобто до продажу майна виконавча служба не має ніякого відношення і продати майно за ту суму, яку хоче державний виконавець не є можливим , це фізично зробити неможливо. Тому представник вважає, що заявлені до них вимоги не зовсім коректні або взагалі не підлягають задоволенню. Окрім того виконавча служба згідно закону повинна при наявності заборгованості спочатку перевірити майновий стан боржника і якщо є майно , реалізувати його, а лише при відсутності майна повинна надіслати розпорядження про стягнення з заробітної плати, стипендії і таке інше. Спочатку стягнення накладається на рухоме майно, а якщо такого не має, то на нерухоме, а потім на дохід боржника. Окрім того , ч.4 ст. 258 ЦК України на яку посилається прокурор подаючи позов 05.11.2012 р. була відмінена ще 20.12 .2011 року, а на адресу колонії № 44 для ОСОБА_1 було надіслано рекомендований лист 08.12.2008 р. який був отриманий позивачкою і 08.01.2009 р. ОСОБА_1 надіслала відповідачеві листа, у якому вказала, що знає, що є два виконавчі листа на виконанні і просила призупинити накладення арешту на її майна -лист - заява від 19.12.2008 року.

Третя особа на стороні відповідачів - ОСОБА_6 у суді розповіла , що вона не згодна із заявленим позовом, тому що жодна її дія не була оскаржена. До того ж існує рішення суду про визнання права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5, яке ніким не оскаржене . Коли вона готувала пакет документів на квартиру , вона взнала, що спірна квартира була під арештом і прокуратури і судом , і 01.04.2009 р. прокуратура зняла арешт з квартири, при цьому вона перевіряла усі документи на законність і точно также суд 18 березня перевірив усі документи. А без зняття арешту вона не змогла б вчинити ніяких дій. Також вона наполягає на строках позовної давності, оскільки оскаржуються прокурором дії, які датовані 07.07.2009 року , то вона вважає що з 08.07.2009 року пішов строк позовної давності і слід застосувати ст.258 ЦК України, а саме три роки. ОСОБА_4 спочатку хотіла прийняти участь у торгах, тому оплатила оцінку авансом, а потім обставини змінились . ОСОБА_4 вона вперше зустріла коли йшла на квартиру , щоб її обстежити і запропонувала їй бути пойнятою. Чернігівська ДВС повернула їм виконавчі листи без виконання, бо згідно закону спочатку слід було звернути стягнення на майно, а не на доходи ОСОБА_1.

Третя особа на стороні відповідачів -ОСОБА_4 суду пояснила , що позов вона не визнає і вважає його необґрунтованим,бо ніякого змови не було .Вона раніше майже не знала ОСОБА_1, знала, що її засудили, її добре знав її колишній чоловік .Приходила подруга ОСОБА_1на ім ' я ОСОБА_3 і сказала, що ОСОБА_1 просить їй допомогти ,бо їй не вистачає грошей, чи на адвоката чи ще на щось , вона вже не пам'ятає , бо та продала машину . Ця ОСОБА_3 прийшла з її чоловіком і просила, що у ОСОБА_1.є позови, якщо вона їх сплатить, то у неї не відберуть квартиру. ОСОБА_1 раніше приходила та позичала у неї гроші і та ОСОБА_3 , що мешкала з ОСОБА_1 теж приходила та просила гроші для ОСОБА_1 то на спортивний костюм, то на цигарки .Колишній чоловік ОСОБА_12 також просив їй допомогти. Тоді вона зустріла адвоката Славіна М.Й. , який був захисником у ОСОБА_1 і він їй сказав куди пітти. Вона прийшла до ДВС ,щоб допомогти сплатити позови і їй пояснили, що позови більше ніж на десять тисяч гривень. Перед тим як заплатити вона повинна була поспілкуватися з ОСОБА_1. ОСОБА_12 поїхав до ОСОБА_1, а вона вирішила подивитися, що з себе уявляє квартира. Коли вони прийшли до квартири, то на дверях побачили там дерматин, який гуляв від вітру. Покликали сусідку та зайшли до квартири, там був просто жах - як каже сама ОСОБА_1 там не було не лише стінки між ванною та туалетом, там не було стіни і на кухню . Як розповіла сусідка , там жили бомжі, вони попадали туди і через вікна і через двері. Вона неодноразово телефонувала в ЖЕК , ставила до відома, щоб поставили якісь двері та поставили замок , але реакції ніякої не було, вода текла , поряд газ . Від колонки висіла лише чорна зажарена кришка. Лише у залі висіли шпалери, батарей не було. Склали акт та запропонували сусідці охороняти квартиру , засклити вікна, встановити двері , зробити, щоб не текла вода, але вона відмовилась. Тоді вона погодилась. Вона найняла людей, забила двері, поміняли крани та труби, щоб не текла вода , встановили лічильник та підвели світло . Після цього вона дійсно передавала ОСОБА_1 листа через колишнього чоловіка, бо знала, що можуть продати квартиру через торги , бо хотіла їй допомогти. Щоб ОСОБА_1 не боялась, що її можуть обманути, її чоловік робив у нотаріуса зобов'язання, що він після продажу квартири зобов'язується їй придбати житло в межах міста. Але згоди вони не дійшли. З ОСОБА_5 вона на той час не спілкувалась. І взнала, що та приймає участь у торгах лише під час торгів, а пізніше та їй пояснила, що взнала про продаж з інтернету, бо шукала квартиру для інших цілей.

Відповідачка ОСОБА_5 до суду не з'явилася ,надала суду заяву, у якій просила суд слухати за участі її представника .

Представник третьої особи - ТОВ «ЮНОР» до суду не з'явився , повідомлявся судом неодноразово за місцем реєстрації . Державна реєстрація ТОВ «Юнор» (реєстраційний номер в ЄДР 6) припинена 16.07.2013 . Правонаступник відсутній.

Суд, заслухавши пояснення прокурора, позивачки, представників відповідачів та третіх осіб , вивчивши матеріали цивільних справ №№2-7385-2009,2-5962-2009,0503/2912/2012,8/0503/290/2012,2-7746-2009 та кримінальної справи №1-311/2011 дійшов висновку , що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступними підставами.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч.2 ст. 16, ч.1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, встановлених частинами першою-третьою, п"ятою, шостою ст. 203 ЦК України, зокрема, у зв"язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Судом встановлено і не оспорюється сторонами та третіми особами , що позивачка ОСОБА_1 була власницею приватизованої однокімнатної квартири , розташованої за адресою:АДРЕСА_1,що також підтверджується оглянутою у судовому засіданні довідкою БТІ.

У судовому засіданні встановлено, що згідно наявного у матеріалах кримінальної справи вироку Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02.04.07 р. позивачка ОСОБА_1 була визнана винною за ст. 149 ч. 2 КК України і їй було призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі і постановлено стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 5000 грн. і на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

З вивчених у суді матеріалів цивільних та кримінальної справи вбачається та судом встановлено, що на виконанні у відділі ДВС знаходилося зведене виконавче провадження стосовно боржника - ОСОБА_1 про стягнення з останньої за трьома виконавчими документами на користь стягувачів , а саме про стягнення солідарно суми боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 у розмірі 5000 грн., на користь ОСОБА_8 у розмірі 5000 грн. та виконавчий лист № 2-7757 від 22.12.2008 виданий Артемівським міськрайсудом про стягнення суми боргу з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Артемівськ-енергія» у розмірі 904,81 грн. У відповідності до вимог ст.. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі провадження об*єднані в зведене виконавче провадження 06.10.2008 р..

05.12.2008 р державним виконавцем ОСОБА_6 складено акт опису та арешту квартири боржника, копію акту направлено боржнику рекомендованим листом для відома 08.12.2008 р..

08.01.2009 ОСОБА_1 звернулась із завою до відділу ДВС Артемівського МРУЮ, де просить зупинити реалізацію її майна, листом відділ ДВС Артемівського МРУЮ від 16.01.2009 ОСОБА_1 були роз»яснені вимоги Закону України «Про виконавче провадження» щодо черговості зверення стягнення на майно боржника.

Згідно ст.ст. 57, 61 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем 20.01.2009 призначено проведення експертної оцінки арештованого майна, згідно висновку оцінювача від 22.01.2009 року квартира за адресою АДРЕСА_1 має вартість 18638,56 грн. Копію експертної оцінки 23.01.2009 направлено боржнику ОСОБА_1 для відома рекомендованим листом.

04.02.2009 р. ОСОБА_6 внесені відомості щодо обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 до Єдиного реєстру заборон відчуження об*єктів нерухомого майна. Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об*єктів нерухомого майна на запит органу державної влади встановлено наявність постанови про арешт прокуратури від 30.01.2004, постанови слідчого Артемівського МВ УМВС від 08.08.2006р.

06.02.2009 р. листом за вих. № 8254 на адресу ОСОБА_1 до ВК -44 Чернігова роз*яснено вимоги ст..ст.543, 544 Цивільного кодексу України щодо солідарного стягнення, а також вимоги ст.. 67 Закону України «Про виконавче провадження» щодо випадків стягнення на заробітну плату.

20.02.2009 р. до відділу ДВС Головного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_6 направлено пакет документів щодо реалізації майна боржника для відповідного погодження.

02.03.2009 ОСОБА_6, у відповідності до ст.. 5, 6 Закону України «Про виконавче провадження» щодо вирішення питання про зняття арешту з майна боржника» звернулась до Артемівського міськрайсуду. 30.03.2009 р. Артемівський міськрайонний суд направив до відділу ДВС постанову про відміну арешту на АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 01.04.2009 р. прокуратурою м. Артемівська повідомлено відділ ДВС Артемівського МРУЮ про зняття арешту на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1, направлення відповідних листів до БТІ та І-ї Артемівської державної нотаріальної контори.

Листом відділу ДВС Артемівського МРУЮ від 04.03.2009 р. вдруге повідомлено ОСОБА_1 вимоги ст..ст.543, 544 Цивільного кодексу України щодо солідарного стягнення, а також вимоги ст.. 67 Закону України «Про виконавче провадження» щодо черговості стягнення на заробітну плату .

21.04.2009 на лист ОСОБА_1 від 31.03.2009 відділ ДВС Артемівського МРУЮ знову роз*яснює підстави проведення примусових виконавчих дій щодо реалізації квартири.

26.05.2009 при засіданні комісії з питань організації та проведення конкурсу між спеціалізованими організаціями щодо реалізації арештованого майна визнано торгівельну організацію, яка буде проводити прилюдні торги, а саме ТОВ «Юнор». 07.07.2009 р. вищевказана квартира реалізована на прилюдних торгах за 18700 грн., переможцем визначено ОСОБА_5, яка 16 липня 2009 р. отримала свідоцтво про придбання квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з прилюдних торгів НОМЕР_1, видане 16.07.2009 року.

За результатами аукціону отримані кошти ТОВ «Юнор» перераховані у встановленому законом порядку і згідно ст. 43, 44 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем проведено розрахунок стягнутих з боржника грошових коштів для задоволення вимог стягувачів: ОСОБА_8 - 5000,00 грн, ОСОБА_9 - 5000,00 грн, стягнення виконавчого збору у відповідності до ст.46 ЗУ «Про виконавче провадження» у розмірі 1000,00 грн, витрати на проведення виконавчих дій згідно ст. 45 ЗУ «Про виконавче провадження» у розмірі 41,69 грн, погашення боргу на користь ТОВ «Артемівськ-енергія» у розмірі 904,81 грн, відшкодування витрат на проведення експертної оцінки майна у розмірі 1240,00 грн, частково задоволено виплату винагороди за зберігання майна у відповідності до ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» у розмірі 2717,72 грн, винагорода торгівельної організації ТОВ «ЮНОР» -2795,78 грн.

Звертаючись до суду із позовом з метою захисту прав ОСОБА_1 прокурор посилається на статтю 228 ЦК України і вказує, що вважає правочин - а саме прилюдні торги з продажу спірної квартири слід визнати нікчемним , як такий що порушує публічний порядок , про що свідчать порушення вимог діючого законодавства, допущені відділом ДВС Артемівського МРУЮ, при організації виконання судових рішень про стягненні коштів з ОСОБА_1 та які встановлені постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08.09.11 р., якою кримінальну справу за ст.ст.162 ч.1,365 ч.1 КК України закрито у зв'язку із застосуванням до старшого державного виконавця відділу ДВС Артемівського МРУЮ ОСОБА_6 Закону України «Про амністію у 2011 році». Даною постановою , як вказує прокурор , встановлено доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованих їй злочинів, а саме у скоєнні умисних дій, що виразилися в перевищенні посадовою особою службових повноважень, чим завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_1 у вигляді незаконної реалізації належної їй на праві приватної власності вищевказаної однокімнатної квартири ,а також у вчиненні незаконного проникнення в житло .

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у справі №6-116цс12, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу .

Як встановлено ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Таким чином, ураховуючи, те що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст. ст. 203, 215 ЦК України).

Необхідно також зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в зазначеному Міністерстві 2 листопада 1999 року за № 745/4838. За змістом ст. 62 Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 р. реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в ч. 8 ст. 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Рухоме майно, вартість якого не перевищує сто п'ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, товари побутового вжитку, а також інше рухоме майно (у разі якщо стягувач не заперечує проти цього) реалізуються на комісійних умовах. Нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах).

При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 р. №68/5 (далі - Тимчасове положення).

Тимчасовим положенням передбачені певні правила проведення прилюдних торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4); по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд. 6).

Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року (далі - Закон № 606-ХІV від 21 квітня 1999 р.), до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85 Закону).

Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Оскільки, як убачається із позовної заяви і матеріалів справи, підставами для пред'явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є порушення, які, на думку прокурора і позивачки , допущені державним виконавцем при підготовці реалізації арештованого майна, а саме - накладення арешту на майно, та незаконне проникнення у житло, визначення заниженої вартості майна тощо ,чим порушені права ОСОБА_1, то таке не може бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У заявленому позові,в мотивувальній частині ,прокурор також наполягає на витребуванні спірної квартири у набувача - ОСОБА_5, посилаючись при цьому у проханні до. суду на застосування ст.ст.215,216 ЦК України. Прокурор вважає ОСОБА_5 недобросовісним набувачем.

Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, приписами статті 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч. 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття у розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України, як це вимагає прокурор у позовній заяві . У разі встановлення наявності речово-правових відносин, до них не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Як регламентовано п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Виходячи з вимог статті 10 ЦПК України та зі змісту п.3 ч.1 статті 388 ЦК України, позивач зобов'язаний довести наявність свого права власності на майно, що вибуло з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Як вказує у позові прокурор, згідно протоколу №059101-1 від 07.07.09 проведення публічних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1, у прилюдних торгах прийняли участь ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є родичами - матір'ю та дочкою. Він також вважає, що поведінка ОСОБА_4, що передувала проведенню прилюдних торгів - а саме, схиляння ОСОБА_1 до продажу квартири за заниженою ціною, що відображено у її листі , незаконна оплата в рамках виконавчого провадження послуг оцінщика ОСОБА_11, яка, на думку прокурора , значно занизила ринкову вартість квартири, подальша поведінка - участь в прилюдних торгах родичів ОСОБА_5 та ОСОБА_4, пропонування останньою лише однієї ціни за квартиру в розмірі 18 650 грн., що реалізовувалась на прилюдних торгах, свідчать згідно думки прокурора про обізнаність та узгодженість дій учасників торгів, їх спрямованість на незаконне, за заниженою ціною заволодіння майном ОСОБА_1 та свідчать про недобросовісність набувача.

Як регламентує п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 ''Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними'', відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується.

По справі встановлено, що реалізація спірної квартири відбувалася у примусовому порядку у зв'язку з невиконанням позивачкою в добровільному порядку рішення суду про стягнення боргу. В ході судового розгляду даної справи було встановлено, що реалізація спірної квартири відбувалась у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про стягнення з позивачки боргів на загальну суму 10904,81 грн. . Тобто, реалізація квартири відбувалась у зв'язку з тим, що позивачка була боржником по виконавчому провадженню, іншого майна та грошових коштів у неї не було виявлено, добровільно ОСОБА_1 борг не погасила , незважаючи на роз'яснення щодо черговості погашення боргу, встановленої законом .Відповідно, виконання рішення суду в примусовому порядку не передбачає волі та згоди власника майна на реалізацію даного майна в примусовому порядку. Виходячи з правового аналізу зазначених вище норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, необхідно зазначити, що реалізація спірної квартири з прилюдних торгів не може бути розцінена, як вибуття вказаної квартири з володіння позивача не з його волі іншим шляхом, в правовому розумінні п.3 ч.1 статті 388 ЦК України.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Законом не встановлена заборона щодо участі у прилюдних торгах матері та дочки- як родичів. Також поведінка третьої особи ОСОБА_4 перед проведенням прилюдних торгів, її обізнаність , узгодженість дій та внесення авансового платежу за проведення оцінки з порушенням встановленого законом порядку не можуть самі по собі служити підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, оскільки покупець завжди є зацікавленою особою при проведенні торгів, а наявність кримінально-каранних ознак в діях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у встановленому законом порядку не була встановлена і доказів недобросовісності набувача суду не надано. А щодо порушення порядку здійснення виконавчих дій ОСОБА_6, то як вже зазначалось вище, таке порушення не може бути само по собі підставою для визнання торгів недійсними.

Суд звертає увагу, що доводи прокурора у позові щодо заниження вартості квартири також містять у собі розбіжності щодо того, на який день визначалась ця вартість, оскільки прокурор вказує вартість спірної квартири за оцінкою ОСОБА_11, яку він вважає заниженою, станом на 22.01.2009 року , оцінку БТІ станом на 10.08.09 р. , та оцінку згідно висновку будівельно-технічної експертизи №6347/23 від 08.12.10 р. станом на момент проведення прилюдних торгів 07.07.2009 року. Тож із цих даних неможливо об*єктивно встановити , яка ж була реальна вартість проданої квартири на момент її оцінки ОСОБА_11 і чи дійсно вона була заниженою та на яку суму. При цьому прокурор посилається , що згідно рецензії виконаної ФОП-суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_15 звіт з незалежної оцінки вартості майна №004 від 22.01.2009 року може бути кваліфікований таким, що не в повній мірі відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, які вплинули на достовірність оцінки. Тож висновок прокурора ґрунтується на припущеннях щодо можливості такої кваліфікації, а суд не може враховувати докази, які ґрунтуються на припущеннях. До того ж заниження оцінки вартості реалізованої квартири оцінщиком не є саме по собі доказом недобросовісності набувача - ОСОБА_5, бо наявність її не законних дій , які б вплинули на оцінку реалізованого майна прокурором також не доведена.

Прокурор та сторони вважали надані ними докази достатніми.

З огляду на наведене доводи прокурора та позивачки про обґрунтованість заявлених у позові позовних вимог є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на положеннях закону і не підлягають задоволенню, тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі..

Керуючись ст. ст. 10, 11,57- 60, 88, 209, 212 - 215, 294 ЦПК України, ст.ст.12,203,215,216,387,388 ЦК України, Законом України "Про виконавче провадження" № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року із наступними змінами, Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 р. №68/5, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9''Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними'', суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог Артемівського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_5, відділу Державної виконавчої служби Артемівського МРУЮ « про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації квартири, скасування акту про проведення прилюдних торгів та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, застосування до недійсного правочину наслідків , передбачених ст.216 ЦК України, стягнення судового збору » треті особи на стороні відповідача: ТОВ «ЮНОР», ОСОБА_4 , ОСОБА_6 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.П.Харченко