Справа № 372/3661/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2015 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Кравченко М.В.

при секретарі Радченко С.П.,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки майна в натурі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій посилаючись на належність сторонам спірного майна в рівних частинах, неможливість спільного користування ним, просить виділити йому в натурі ? частину житлового будинку та земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, посилаючись на наявність у нього права власності на половину житлового будинку і прилеглих земельних ділянок за рішенням суду, неможливість спільного користування цим майном, набуття права на спірне майно в період шлюбу, варіанти поділу запропонував обрати відповідачці.

Відповідач проти позову заперечила повністю, посилаючись на недоведеність можливості поділу майна в натурі, відсутність перешкод у користуванні відповідачем земельними ділянками та будинком.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.11.1973 року, мають двох повнолітніх дітей, що підтверджується рішення суду.

В період шлюбу подружжям набуто спірне нерухоме майно, яке належить їм на праві спільної часткової власності у рівних частинах, тобто по ? частині кожному, а саме: земельні ділянки, площами 0,1054 га та 0,0400 га, розташовані по АДРЕСА_2; житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 що підтверджується рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.11.2013 року, інформаційними довідками з Реєстру прав власності на нерухоме майно, державними актами на право власності на земельну ділянку, технічною документацією, архівно-інвентаризаційною справою.

Спірний будинок має загальну площу 164,7 кв.м., житлову площу 43,2 кв.м, складається із двох поверхів, на прилеглій земельній ділянці розташовано прибудинкові споруди: два сараї, огорожа, колонка, що підтверджується архівно-інвентаризаційною справою, технічним паспортом.

На момент розгляду справи відповідач фактично користується спірним майном, позивач має ключі від будинку, що визнається сторонами, при цьому позивач не довів наявність перешкод у здійсненні користування належною йому частиною нерухомого майна.

Згідно ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи відповідача про відсутність державної реєстрації права часткової власності позивача на половину спірного нерухомого майна суд вважає необгрунтованими, оскільки цей факт вже встановлений чинним судовим рішенням, яке має преюдиційне значення для вирішення цього спору. Так, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.11.2013 року визнано земельні ділянки, площами 0,1054 га та 0,0400 га, розташовані по АДРЕСА_2; житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнано за ними право власності на вказані об'єкти нерухомості по 1/2 частині за кожним.

Згідно ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Таким чином, позивач як співвласник спірного нерухомого майна має передбачене законом право на виділ йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Однак при вирішенні спору суд враховує необхідність дотримання принципів диспозитивності та змагальності цивільного судочинства.

У позовній заяві не зазначено порядок виділу частки із майна в натурі, під час судового розгляду на розяснення і пропозиції суду позивач відмовився конкретизувати яку саме частку в натурі, а не в ідеальній долі, він бажає виділити йому, не вказав кокретизований порядок виділу, зокрема які саме приміщення будинку виділити йому, яким саме чином поділити земельні ділянки, які площі будинку та ділянок підлягають виділенню, а які повинні залишитись відповідачеві тощо.

На пропозицію суду призначити судову будівельно-технічну експертизу сторони відмовились від проведення такої експертизи, позивач пояснив таку позицію недоцільністю проведення експертизи.

Згідно ч.1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відсутність у матеріалах справи висновків експертизи чи будь-яких інших належних і допустимих технічних даних унеможливлює вирішення спору щодо розподілу будинку та ділянок в натурі, оскільки не доведено технічну можливість виділу частки із майна.

Переконливих доказів для задоволення позову позивачем суду не подано.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених сторонами позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, тому задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 209, 212-214 ЦПК України, ст.ст. 321, 328, 345, 368, 372, 386, 392 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65, 69-72 СК України, ст.ст. 81, 86, 120 ЗК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки майна в натурі відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.В.Кравченко