02 червня 2015 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецький області у складі: головуючого судді - Шатілової Л.Г., при секретарі Марчук К.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Представник позивача у судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причину не явки суду не повідомили, заяву про розгляд справи у їх відсутність не надали.
Разом з тим, відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Вказана заборгованість підтверджується наданим позивачем суду розрахунком.
Таким чином, судом встановлено, що дійсно відповідачем були порушені умови кредитного договору № MRC0GA04000031 від 23.05.2007 року.
Зобов'язання за вказаним договором забезпечено договором поруки, укладеним з поручителем - відповідачкою ОСОБА_2.
Вимога, що була пред'явлена до відповідачів щодо виконання зобов'язаннь, залишена без задоволення.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Та згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до п.3.ч.1. ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або Законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ГК України якщо договором встановлений обов'язок Позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини суми кредиту, позикодавець має право дострокового повернення всієї суми позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Згідно банківської ліцензії №22 виданого ПАТ «КБ «ПриватБанк» зареєстрованому в Національному Банку України 19 березня 1992 року за номером 92 позивач має право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.5-11 ч.2 ст.47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність».
Судом встановлено, що відповідачам неодноразово направлялись вимоги з приводу належного виконання зобов'язань за укладеним кредитним договором, які залишились без виконання.
Також суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні дані, що відповідачі вживали заходів для належного виконання зобов'язання за даним договором, у зв'язку з чим порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталося з їх вини.
Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що банком в порушення ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, на відповідача покладено подвійну цивільну правову відповідальність за порушення одного й того самого кредитного зобов'язання, оскільки за наведеними законодавчими нормами ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Враховуючи вищевказану норму закону, суд не може стягнути з боржників штраф у вигляді фіксованої частини.
Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню у дольовому порядку, на корить позивача судовий збір у розмірі 3603,90 гривень, по 1801,95 гривень з кожного.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 549-552, 554, 611, 612 ЦК України, ст.10, 60, 131, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути у дольовому порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційній банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 3603,90 гривень, по 1801,95 гривень з кожного.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня проголошення заочного рішення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя Л.Г.Шатілова