Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/5807/13-ц Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т.Г. (Нов-Волинський м/р/с)
Категорія 30 Доповідач Григорусь Н. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Талько О.Б., Косигіної Л.М.

секретаря судового засідання Церпіцької Т.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 лютого 2014 року, -

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої умисним знищенням відповідачами належного позивачу майна. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить 52/100 частини житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1. Протягом 2006-2013 року відповідачі умисно знищують належну їй частину домоволодіння та господарські споруди, влаштовують сварки та бійки. Просила стягнути 10 000,00 грн на відшкодування вартості знищеного майна. Позивач також зазначала, що їй була заподіяна моральна шкода в розмірі 5 000,00 грн, яка полягала в тому, що вона є людиною похилого віку, стан її здоров'я погіршився, отримує незначну пенсію, а тому не має можливості відновити пошкоджене майно.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 лютого 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначила, що в позовній заяві просила призначити по справі будівельно-технічну експертизу, проте вказане клопотання не було вирішено судом. Крім того, судом не враховані її неодноразові звернення до правоохоронних органів щодо неправомірної поведінки відповідачів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 позовні вимоги не доведено і доказів тому, коли, за яких обставин і що саме відповідачі винні в заподіянні матеріальної та моральної шкоди позивачу, знищенням та пошкодженням нерухомого майна, суду не надано.

Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог п.п. 3, 5 п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006р., власник та наймач ( орендар) квартири зобов'язаний дотримуватись вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.

Відповідно до вимог п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» та положень статей 1166 та 1167 ЦК України шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, а для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди.

Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

З урахуванням приписів ст. 10, 60 ЦПК України для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести розмір шкоди, під якою розуміється зокрема втрата або пошкодження майна потерпілого. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).

Визначення розміру ремонтно-відновлювальних робіт потребує спеціальних знань, а тому ці обставини з'ясовуються призначенням та проведенням, за клопотанням осіб, що беруть участь у справі, експертизи (ст. 143 ЦПК України).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.01.2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку з надвірними спорудами та земельних ділянок, призначених для їх обслуговування та ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду № 2-6/11 від 22.04.2011 року зазначене майно поділене між сестрами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в натурі (а.с. 2-3, том 1).

Між сторонами з 2003 року по теперішній час склалися стійкі неприязні відносини, що підтверджується численними постановами про відмову в порушення кримінальної справи, висновками органів УМВС, скаргами, вироками про притягнення сторін до кримінальної відповідальності за ст. 125 ч. 1 КК України (а.с. 4-5, 7, 21, 89, 90, 110, 111, 133-134, 146, том 1).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилалась на те, що протягом 2006-2013 років відповідачі умисно знищують її частину домоволодіння, господарські споруди, перешкоджають у користування належним їй майном. Так, за твердженням апелянта, відповідачі знищили сарай літ. «Б» 5,5х12 м (розібрали піч та грубку, вилучили цеглу, плиту з кружками, керамічну трубу з димоходу, дошки зі стелі, два вікна з рамами, зруйнували стіни, крокви та дах); сіни (розібрали стіни, стелю, вилучили блоки з погребу, металеве перекриття погребу, зруйнували крокви та дах); комору (розібрали стелю, стіни, крокви, дах); сарай літ. «В» 4х5,25 м (зруйнували стелю, стіни); сарай літ. «Г» 2х2,2 м (зруйнували стіни, дах приміщення); ? частину сараю літ. «Д» (зруйнували дах, стіни, вилучили петлі із дверей сараю); зруйнували убиральня літ. «К»; ? частину будинку літ. «А» (зняли рейки на кроквах будинку, зруйнували рами вікон, побили скло, зняли 16 метрів відливів, зруйнували шифер на даху веранди, зруйнували стелю, підлогу веранди). По даних фактах позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталась до міліції, прокуратури.

Відповідно до висновку експерта № 07/04-2015 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 встановити дату руйнації та пошкоджень вказаних будівель не вбачається за можливе, оскільки руйнування спірних споруд є процесом, а також і наслідком процесу порушення цілісності матеріалу конструкцій або їх елементів (ураження гнилизною, тріщини, сколи, відлущення і відпадання фарби та штукатурки, тощо). Беручи до уваги, що житловий будинок та сараї мають фізичний знос 40 - 60 %, на підставі візуально-інструментального огляду, не представилося можливим визначити точний об'єм пошкоджених конструктивних елементів (таких як конструкція даху, покрівля та перекриття), так як елементи повністю або частково знищені; достовірна інформація про основні показники, такі як площа та об'єм, відсутні, експертом було прийнято рішення про визначення завданого матеріального збитку у вигляді вартості відновлювального ремонту у розмірі 23 344,00 грн (а.с. 106-127, том 2).

За таких обставин, коли позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження фактів неправомірних дій відповідачів по знищенню чи псуванню майна, вимоги ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції правильно обґрунтував своє рішення, посилаючись на вимоги ст.ст. 11, 60 ЦПК України, якими передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянт посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Судді