Справа № 344/8537/13-ц
Провадження № 2/344/96/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

головуючої - судді Бабій О.М.,

секретарів Іванова О.В., Орнат Л.І.

за участі позивачки ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_2, адвоката Гусака М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5268 грн. 08 коп. завданої злочином, моральної шкоди по 150 000 грн. з кожного та витрат понесених на правову допомогу в розмірі 4000 грн., мотивуючи тим, що 10 лютого 2013 року перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння відповідачі та ОСОБА_5, діючи умисно, розпочали бійку з ОСОБА_6 (сином позивачки) та ОСОБА_7 В ході бійки ОСОБА_2 наніс ОСОБА_8 тілесні ушкодження. ОСОБА_4 в цей час наносив удари ОСОБА_7 з метою не допустити надати допомогу ОСОБА_8 12 лютого 2013 року ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень помер. Внслідок смерті єдиного сина позивачці завдано матеріальних та моральних збитків. Матерільна шкода полягає у понесених нею витратах на поховання сина. Смерть сина спричинила позивачці фізичні та душевні страждання, переживання. Син для позивачки був єдиною опорою в житті, сенсом життя, передати душевні страждання та оцінити їх позивачка не в силі.

01 квітня 2015 року позивачка збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку 34 620 грн. 13 коп. матеріальної шкоди, по 1 000 000 грн. моральної шкоди з кожного, 5200 грн. витрат понесених на правову допомогу, мотивуючи тим, що розмір матеріальних та моральних витрат зріс, а також те, що відповідачі не збираються добровільно відшкодовувати шкоду. Внаслідок ушкодження здоров'я позивачка витратила значні кошти на придбання ліків та на медичну допомогу, транспортні витрати, витрати на проживання під час перебування на обстеженні, а також є ще потреба в лікуванні. Крім цього, уз зв'язку зі смертю сина позивачка вимушена встановити пам'ятник на могилі сина. Збільшений розмір моральної шкоди позивачка обґрунтовує тим, що її душевні та моральні страждання з кожним днем збільшуються, а відповідачі не збираються відшкодовувати будь-яку шкоду. До витрат на правову допомогу позивачка також включила витрати, які вона понесла у зв'язку з розглядом кримінальної справи, де її інтереси представляв адвокат.

В судовому засіданні позивачка збільшені позовні вимоги підтримала з мотивів наведених в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, розмір матеріальних збитків які він готовий відшкодувати позивачці не назвав, погодився відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки не вважає себе винним у смерті сина позивачки, тілесних ушкоджень йому не завдавав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне.

Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2013 року (а.с.44-57), який змінено, в частині що стосується покарання, ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області та який набрав законної сили 17 лютого 2014 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 визнано винними у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. Як встановлено вироком суду, ОСОБА_5 перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння разом з неповнолітніми товаришами ОСОБА_2 і його братом ОСОБА_4, які також перебували в стані алкогольного сп'яніння, діючи умисно, з хуліганських спонукань, знаходячись у громадському місці- на прилеглій території до кафе «Паб Че», що по вул. Військових Ветеранів, 14 в м. Івано-Франківську, нехтуючи правилами поведінки та нормами моралі, в присутності інших осіб, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, безпричинно розпочали бійку з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 В ході даної бійки ОСОБА_2 наніс потерпілому ОСОБА_8 приблизно три удари рукою в область обличчя, чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_4 наніс потерпілому ОСОБА_7 приблизно три удари рукою в область обличчя, чим спричинив йому тілесні ушкодження. Крім цього бійку намагалася розборонити неповнолітня ОСОБА_9, однак ОСОБА_5 її відштовхнув і вони продовжили бійку, в ході якої ОСОБА_5 почав наносити ОСОБА_8 удари руками та ногами в різні частини тіла. Також, 10.02.2013 року приблизно о 01.35 год., ОСОБА_5 перебуваючи біля кафе «Паб Че», що по вул. Військових Ветеранів, 14 в м. Івано-Франківську, під час вчинення хуліганських дій, збив з ніг ОСОБА_8, в результаті чого останній впав на землю. Після чого ОСОБА_5 умисно почав наносити потерпілому ОСОБА_8 удари ногами та руками в область голови та інших частин тіла, внаслідок чого ОСОБА_8 отримав, згідно висновку судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з крововиливами в м'які тканини голови, крововиливи під оболонки, та в речовину головного мозку, під м'яку мозкову оболонку мозочка, що ускладнилася набряком та стисненням головного мозку і вказана черепно-мозкова травма має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення. 12 грудня 2013 року потерпілий ОСОБА_8 від отриманих вказаних тяжких тілесних ушкоджень помер в Івано-Франківській обласній клінічній лікарні

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідачі не спричинили ОСОБА_8 тілесних ушкоджень від яких той помер, однак сприяли вчиненню злочину ОСОБА_5 своїми хуліганськими діями, а саме, стримували ОСОБА_7 від надання допомоги ОСОБА_8

Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1993 року, з наступними змінами, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Неправомірність дій відповідачів та їх вина підтверджується вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, який набрав законної сили.

Щодо розміру матеріальної шкоди, то суд оцінивши всі докази надані позивачкою в їх сукупності прийшов до висновку, що підтвердженим є розмір матеріальних збитків в сумі 4 938 грн., які складаються з: 472 грн. 50 коп. - оплата послуг пов'язаних з підготовкою тіла до поховання (а.с.9); 1575 грн. 50 коп. - згідно квитанції № 11 (а.с.10); 550 грн. згідно квитанції від 14 лютого 2013 року (а.с.10); 2 340 грн. - одяг (а.с.10); 818 грн. 80 коп. та 756 грн. - згідно квитанцій (а.с.34).

Всі інші копії та оригінали квитанцій наданих позивачкою не доказують понесених нею витрат у зв'язку зі смертю сина, не містять всіх необхідних даних для встановлення особи, яка сплатила кошти згідно квитанцій та чеків.

Що стосується витрат, які позивачка має понести у зв'язку з встановленням пам'ятника сину та доставкою цього пам'ятника, то договір на виконання робіт не підтверджує понесених витрат, а тільки вказує на розмір витрат які можуть бути понесені в майбутньому (а.с.114-115).

Відповідно до роз'яснень наданих Верховним судом України в п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.192 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до ст.459 ЦК у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Тому вимоги про стягнення витрат на поховання можуть пред'являтись як особами, що мають право на відшкодування шкоди узв'язку зі смертю годувальника, так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати.

Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості.

Крім того, як вбачається з вироку відповідач ОСОБА_2 відшкодував позивачці 2000 грн. матеріальних витрат, а тому від суми 4938 грн. слід відняти 2000 грн., тоді загальна сума матеріальних витрат, яка підлягає стягнення солідарно з відповідачів становить 2 938 грн. (дві тисячі дев'ятсот тридцять вісім гривень).

Як роз'яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.192 року «Про практику розгляду судами цивільних справ» за позовами про відшкодування шкоди

Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування відповідачами шкоди в розмірі 34 620 грн. 13 коп. на користь позивачки є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в розмірі 2 938 грн.

Що стосується вимоги позивачки про відшкодування матеріальної шкоди, то суд виходить з наступного.

За змістом ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за заподіяння шкоди, шкода заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою яка заподіяла шкоду в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень вказаної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Право на компенсацію моральної шкоди передбачається ст. 23 ЦК, яка надає приблизний перелік проявів моральної шкоди.

За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 3 постанови від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивачкою до матеріалів справи долучено копії медичних документів, результати обстежень, якими вона обґрунтовує моральні страждання, однак, суду не доведено позивачкою, що саме смерть її сина та неправомірні дії відповідачів призвели до того, що позивачка змушена лікуватись.

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 наведеної вище постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачкою не обґрунтовано розміру моральної шкоди саме в 1 000 000 грн. з кожного з відповідачів, тому суд, керуючись принципом розумності, справедливості, керуючись своїм внутрішнім переконанням, прийшов до висновку що з відповідачів солідарно слід стягнути на користь позивачки 100 000 грн. моральної шкоди.

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Що стосується відшкодування позивачці витрат на правову допомогу, в сумі 5200 грн., то суд вважає, що така вимога підлягає задоволенню в розмірі 1762 грн. 04 коп. виходячи з наступного.

Позивачка просить відшкодувати їй витрати в сумі 5200 грн. та підтверджує їх квитанціями (а.с.67, 90).

Однак квитанція яка міститься на а.с. 90 підтверджує оплату послуг згідно п. 3.3 контракту, але в контракті № 02/13 такого пункту немає.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Представник відповідача жодного разу не знайомився з матеріалами справи в суді, надав допомогу позивачці при складанні позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, на написання яких спеціалісту в галузі юриспруденції вистачить 3 годин, представник був присутній в одному судовому засіданні яке тривало 37 хвилин, тобто загальна кількість годин яких представник відповідача витратив на справу становить не більше 3 год. 37 хв.

Отже, суд вважає, що розмір витрат які поніс відповідач на правову допомогу в розмірі 5200 грн. є значно завищеним та необґрунтованим.

Мінімальна заробітна плата в Україні 1218 грн., 40% від 1218 грн. становить 487 грн. 20 коп., отже, обґрунтованими є витрати в розмірі 1762 грн. 04 коп.

Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідачів на користь держави.

На підставі викладеного, відповідно до п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. 3, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1993 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», ст.ст. 23, 1166, 1167 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 61 ч. 4, 88 ЦПК України, керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки АДРЕСА_2 - 2 938 грн. (дві тисячі дев'ятсот тридцять вісім гривень) матеріальної шкоди, 100 000 грн. (сто тисяч гривень) відшкодування моральної шкоди, 1762 грн. 04 коп. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 04 коп.) витрат понесених на правову допомогу.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок 0002, отримувач коштів УДКСУ у м. Івано-Франківську Івано-Франківської обл., код за , банк отримувача ГУДКС України в Івано-Франківській області, код банку отримувача (МФО) 836014, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ суду 02891693 - 1029 грн. 38 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03 червня 2015 року.

Суддя Бабій О.М.