Провадження № 2/742/409/15
Єдиний унікальний № 742/357/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі: головуючого - судді Зарічної Л.А.,

при секретарі Геєць О.О.,

за участю представника позивача: Барабаша С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Прилуках цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на житло, а саме будинком АДРЕСА_1 вказуючи на те, що являється власником даного будинку, де постійно проживає з часу його придбання. У даному будинку також був зареєстрований відповідач по справі, який з осені 2012 року не проживає за даною адресою, не сплачує комунальні послуги, не цікавиться житлом. Реєстрація відповідача у її будинку створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном. За таких обставин вона позбавлена можливості вільно на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю, а тому просить суд винести рішення про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені вимоги із наведених вище підстав та надав відповідні пояснення з цього приводу.

Відповідач в судове засідання не з'явився, але подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, вислухавши пояснення сторони, свідків та дослідивши матеріали справи приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав :

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Належність позивачу на праві приватної власності житла за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується договором купівлі-продажу від 03 грудня 1998 року (а.с.16).

Згідно з актом фактичного проживання осіб у житловому приміщенні від 16 січня 2015 року вбачається, що в результаті обстеження житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 виявлено, що ОСОБА_3 зареєстрований за даною адресою, але не проживає у даному будинку (а.с.13).

Довідка Виконавчого комітету Дубогаївської сільської ради від 13 травня 2014 року ( а.с.14) також підтверджує обставини реєстрації ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 та не проживання за даною адресою.

Вказані обставини підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 які вказали, що ОСОБА_3 з листопада 2013 року у спірному будинку не проживає, будинок залишив добровільно, оскільки розлучився із ОСОБА_6, яка є дочкою позивачки , переїхав на постійне місце проживання у м.Прилуки, у будинку на даний час відсутні належні йому речі, але іноді періодично з'являвся у будинку, хоча в ньому не проживав.

Згідно з ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно з ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном., а відповідно до ст. 391 ЦК України він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла, який проживає разом з ним має право на користування цим житлом відповідно до закону та втрачає таке право у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла.

Згідно положень Житлового кодексу України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло права спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це у листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім»ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач розірвав шлюб із донькою позивачки 04 червня 2013 року, що вбачається із копії рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області (а.с.12), а відтак на даний час не відноситься до кола родичів чи членів сім'ї власника житла.

Подана ним заява до суду про розірвання шлюбу 23 травня 2013 року містить визначення його місця проживання АДРЕСА_2, де він також вказує на припинення шлюбних відносин та сумісного проживання з грудня 2012 року.

Зважаючи на ті обставини, що відповідач на даний час залишив будинок за власною ініціативою, не проживає в ньому більше 1 року без поважних причин, оплату за нього не проводить, чим взагалі втратив до житла будь-який інтерес.

Також суд вважає, що в судовому засіданні не було встановлено обставин, за яких відповідач з поважних причин не може проживати у даному будинку, у випадку створення таких перешкод не звертався за захистом свого порушеного права шляхом вселення його у вказане житло, на даний час будь-якої домовленості стосовно порядку користування житлом між позивачем та відповідачем не визначено, факту вчинення погроз в судовому засіданні доведено не було, а оскільки відповідач втратив до житла будь-який інтерес, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 163 ЖК України , ст.317,391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 213-215, 224, 226, 294 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_3 визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243 грн.60 коп. понесених витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі впродовж 10 днів з дня його проголошення до Прилуцького міськрайонного суду апеляційної скарги Апеляційному суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд.

Суддя