У Х В А Л А

іменем україни

11 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 28 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у сумі 2 488 000 грн зі сплатою 16,5 % за користування кредитом на термін до 28 грудня 2017 року. 17 червня 2009 року між банком та позичальником було укладено додатковий договір до договору відновлювальної кредитної лінії від 28 грудня 2007 року, відповідно до умов якого сторони погодили зменшення ліміту на 0, 87 грн та встановили кредитний ліміт у розмірі 2 487 999 грн 13 коп., а також було внесено зміни до графіку платежів за кредитом. Вказував, що відповідачем зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконуються, у зв'язку із чим виникла заборгованість у розмірі 3 846 242 грн 60 коп. З метою досудового врегулювання спору відповідачу надсилалися вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором. Однак, заборгованість відповідачем погашена не була, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені ним судові витрати.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії від 28 грудня 2007 року у сумі 3 846 242 грн 60 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року змінено рішення суду першої інстанції.

Зменшено розмір стягнутої суми з 3 846 242 грн 60 коп. до 861 400 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач порушив умови кредитного договору, допустив заборгованість, а тому має повернути всю суму кредиту достроково, сплатити відсотки за користування кредитом та пеню відповідно до умов договору.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи розмір стягнутої суми, апеляційний суд дійшов висновку про застосування строку позовної давності, стягнувши борг за користування кредитом, пеню в межах трирічного строку у відповідності до п. 7.8 договору.

Такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судом дана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судом встановлено, що 28 грудня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», і ОСОБА_3 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у сумі 2 488 000 грн зі сплатою 16,5 % за користування кредитом на термін до 28 грудня 2017 року (а. с. 8-9).

17 червня 2009 року між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до договору відновлювальної кредитної лінії від 28 грудня 2007 року, відповідно до умов якого сторони погодили зменшення ліміту на 0, 87 грн та встановили кредитний ліміт у розмірі 2 487 999 грн 13 коп. (а. с. 10).

Також вказаним додатковим договором було внесено зміни до графіку платежів за кредитом, яким встановлено, що позичальник зобов'язується щомісячно з січня 2010 року по листопад 2016 року, до 25 числа платіжного місяця здійснювати платежі у валюті наданого кредиту готівкою до каси банку на рахунок у банку, що зазначений у цьому договорі, рівними частинами у сумі по 25 917 грн, а останній платіж у сумі 25 884 грн 13 коп. - не пізніше дати остаточного погашення кредиту, що визначена цим договором, а відсотки за користування кредитом позичальник повинен погашати щомісячно починаючи з місяця в якому видано перший транш, а останній платіж не пізніше дати остаточного погашення кредиту.

Відповідно до п. 7.8. кредитного договору збільшено строки позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 Цивільного кодексу України до трьох років для всіх грошових зобов'язань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами цього договору.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази направлення ОСОБА_3 листа-вимоги від 10 червня 2011 року щодо дострокового та повного погашення заборгованості за кредитним договором у відповідності до п. 7.3 договору кредитної відновлювальної лінії (а. с. 46).

Таким чином, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості в межах трирічного строку позовної давності до дня звернення до суду з даним позовом.

Із матеріалів справи встановлено, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про її відхилення та залишення без змін рішення апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

О.В. Умнова