Справа № 361/274/14-ц Головуючий у І інстанції Білик Г.О.
Провадження № 22-ц/780/1151/15 Доповідач у 2 інстанції Антоненко
Категорія 52 17.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Княжицьке», третя особа:ОСОБА_2 про скасування наказу, зміну дати та формулювання причини звільнення та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати наказ відповідача № 85 від 14 грудня 2013 року та змінити дату та формулювання причин звільнення із «Звільнений з посади на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання своїх обов'язків» на «Звільнений з посади на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з невиконанням законодавства про працю» з 16 грудня 2013 року. У ході розгляду справи уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 18 625 грн. Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що він працював у відповідача з 2003 року на посаді головного зоотехніка. Починаючи з 2008 року йому не виплачувалася заробітна плата, а тому 16 грудня 2013 року він звернувся до керівника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Княжицьке" із заявоюпро виплату йому заборгованості по заробітній платі за період з 2008 року по 2013 рік. Отримавши відмову в задоволенні його заяви, він того ж дня подав заяву про звільнення з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Однак, наказом № 85 від 14 грудня 2013 року його було звільнено з посади головного зоотехніка на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання своїх службових обов'язків.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2014 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 25 лютого 2003 року позивач був прийнятий на посаду головного зоотехніка Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Княжицьке" на невизначений строк. 01 січня 2007 року позивача ознайомлено з посадовою інструкцією № 3 головного зоотехніка. Відповідно до посадової інструкції головного зоотехніка № 3 п. 1.1, 1, 2, 2.8 позивач при виконанні своїх службових обов'язків «є організатором і виконавцем по організаційно-технічному керівництву в галузі тваринництва та в практичній роботі керується законодавством про працю, Положенням та інструкціями щодо галузі тваринництва, вказівок керівника та організовує роботу по збереженню власності підприємства.

П. 3 ст. 40 КЗпП України надає право власникові або уповноваженим ним органам розірвати трудовий договір у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що протягом 2013 року позивач неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання покладених на нього трудових обов'язків. Так наказом № 64 від 07 вересня 2013 року ОСОБА_1 оголошено догану за невиконання наказу № 60 «про встановлення нічного чергування на території літнього табору». Наказом від 02 листопада 2013 року № 76 оголошено догану за невиконання наказу № 75 від 29 жовтня 2013 року. Вищезазначені накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності ним не оскаржувалися.

14 грудня 2013 року відповідач видав наказ № 85 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади головного зоотехніка Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Княжицьке» на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України «за систематичне невиконання своїх прямих обов'язків головного зоотехніка з організації роботи по збільшенню тваринницької продукції, безконтрольність, що призвела до зниження виробничої та трудової дисципліни, створення необхідних умов для роботи працівників, безконтрольність у роботі племінної справи, сприяння крадіжок, що призвело до різкого зниження продуктивності молока та збитків господарства» з 14 грудня 2013 року.

Ухвалюючи рішення про залишення позову без задоволення, суд обґрунтовано виходив з положень ст. ст. 38, 40, 235 КЗпП України та прийшов до правильного висновку про те, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 було дотримано всіх вимог трудового законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України уразі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Виходячи із змісту вказаної норми закону, суд не вправі змінити формулювання причин звільнення працівника, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов»язували звільнення.

16 грудня 2013 року позивачем надіслано на адресу відповідача заяву про його звільнення з посади головного зоотехніка на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 16 грудня 2013 року.

Оскільки наказ про звільнення позивача за ч. 3 ст. 40 КЗпП України винесено 14 грудня 2013 року, а як стверджував позивач він звернувся до відповідача із заявою про звільнення лише 16 грудня 2013 року з підстав ч. 3 ст. 38 КЗпП України, будь-яке рішення за цією заявою відповідачем не приймалося, а тому суд обгрунтовано вважав зазначену вимогу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та правильно визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами та застосував до них відповідні норми права.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: