Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Парапана В.Ф., Панасенкова В.О.,

при секретарі - Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановила:

Позивач звернувся 06.07.2015р. із заявою про забезпечення позову та просить накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3, який проживає за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 16 липня 2015 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати цю ухвалу та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви суд послався на наступні обставини.

Позовні вимоги стосуються стягнення з відповідача 556600 грн.

У відповідності до вимог ст. 153 ч.1 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Роз'ясненнями п. 4 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Разом із тим позивач не надав докази існування майна, на яке за відповідачем визнано право власності.

Таким чином без встановлення відповідності вартості майна, на яке можна у забезпечення позову накласти арешт розміру позовних вимог, неможливо визначитись щодо забезпечення позову, що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні заяви.

Повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції неможливо виходячи з наступного.

Позов та заява про забезпечення позову були подані позивачем 06.07.2015р.

Суд вирішив питання щодо забезпечення позову не в день надходження заяви, а тільки 16.07.2015р.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд не роз'яснив позивачу ці положення норм процесуального права, не сприяв заявнику у витребуванні доказів наявності або відсутності у відповідача рухомого та нерухомого майна, на яке б можливо було накласти арешт для забезпечення його позову

У п.16 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен враховувати, що ця обставина може спричинити шкоду відповідачеві та іншим особам. У зв'язку з цим суд чи суддя повинні роз'яснити позивачеві, який просить забезпечити позов, наслідки можливого завдання відповідачеві збитків і за наявності для цього відповідних підстав вимагати застави.

Вказані вимоги також не були роз'яснені позивачеві.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що винесена ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2015 року винесена передчасно і не може вважатися законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з направленням матеріалів до того ж суду для нового розгляду заяви по суті.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 312, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2015 року скасувати, передати питання на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан