УХВАЛА

іменем україни

29 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2014 року

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Посилався на те, що він є власником будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 1 323, 2 кв м. На суміжній земельній ділянці розташований житловий будинок з надвірними будівлями НОМЕР_1, який належить на праві спільної часткової власності відповідачам. У 2011 році він за власні кошти на межі між вказаними земельними ділянками встановив металевий паркан з метою візуалізації межі між земельними ділянками та для захисту свого права власності. Проте, рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, ОСОБА_4 зобов'язано демонтувати вказану огорожу між домоволодіннями НОМЕР_1 та НОМЕР_2. Оскільки ліквідація межової споруди відповідачами порушує його право землекористувача, просив суд зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом припинення дій по демонтажу паркану, розташованого на межі між земельними ділянками АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 жовтня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 10 грудня

2014 року рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 жовтня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він реалізує на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.321 ЦК).

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судами встановлено, що позивачу на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 19 травня 1977 року на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1. Договір зареєстровано в реєстрі за № 1-3463 (а.с.5-6). Право власності зареєстровано 10 червня 1977 року в обласному комунальному підприємстві «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації».

Відповідачці ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 20 лютого 2002 року належить 23/50 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд за АДРЕСА_2

Іншим співвласником будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, якій належить 27/50 частини житлового будинку, згідно технічного паспорта від 12 травня 2010 року та довідки про належність нерухомого майна № 53639 від 22 листопада 2010 року.

Позивач та відповідачі є суміжними землекористувачами.

У січні 2011 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_3, про встановлення порядку користування земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_2, розмір якої складає 831,3 кв м, зайнятих під дворовим покриттям та надвірними будівлями і городом з урахуванням ідеальних часток співвласників домоволодіння. Також просила усунути перешкоди в користуванні домоволодінням та земельною ділянкою шляхом забезпечення доступу до домоволодіння по АДРЕСА_2, надання ключів від воріт, демонтування клумби, яка розташована у дворі, а також міждворової огорожі, що знаходиться між домоволодінням АДРЕСА_2.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 грудня 2012 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 3 грудня 2012 року. Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_5 в користуванні домоволодінням по АДРЕСА_2 шляхом передачі ключів від воріт домоволодіння, демонтажу квіткової клумби, а також дворової огорожі, що розташована між домоволодінням АДРЕСА_1 (а.с.12-13).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2013 року рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 грудня 2012 року залишено без змін.

На виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 грудня 2012 року, видано виконавчий лист № 2-962/11 від 13 вересня 2013 року про примусове виконання рішення суду щодо зобов'язання ОСОБА_4 демонтувати огорожу між земельними ділянками АДРЕСА_1. Виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у Ленінському ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції і на даний час виконавче провадження не закінчено, оскільки боржником ОСОБА_4 демонтування огорожі не здійснено.

Звернувшись з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом припинення дій по демонтажу паркану на межі між земельними ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, позивач фактично просить припинити виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 грудня 2012 року, яке набрало законної сили і є обов'язковим для виконання.

Зі змісту рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 грудня 2012 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається, що при розгляді позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_3, про встановлення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, представник відповідача ОСОБА_4 заперечувала лише щодо порядку користування земельною ділянкою, право власності відповідача на спірну огорожу не заперечувалось. Не надавались суду і третьою особою - ОСОБА_3 при розгляді справи докази належності саме йому спірної огорожі.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, дійшли правильного висновку, що позивачем не надано доказів протиправних дій відповідачів в результаті яких чиняться перешкоди позивачу у реалізації ним повноваження користування або розпорядження його майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Таким чином судові рішення у справі ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводами касаційної скарги не спростовані, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 333, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко