У х в а л а

26 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 12 грудня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12 грудня 2014 року, позовні вимог ОСОБА_4 задоволено частково: Стягнуто з ОСОБА_3 на його користь 145 тис. 964 грн 05 коп. заборгованості за договором позики від 2 березня 2008 року; стягнуто з ОСОБА_5 на його користь 838 грн 87 коп. заборгованості. Вирішено питання судових витрат. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, зазначені судові рішення залишено без змін.

8 травня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищезазначених судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) щодо неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 640, 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування підстав перегляду зазначених судових рішень, передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, ОСОБА_3 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року, 10 грудня 2014 року, 22 травня 2013 року та 24 квітня 2013 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовані вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, ОСОБА_3 посилається на постанову Верховного Суду України від 2 липня 2014 року і зазначає про невідповідність судового рішення, про перегляд якого подано заяву, викладеному в зазначеній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві ОСОБА_3 доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 12 лютого 2015 року, про перегляд якої порушує питання ОСОБА_3, та залишаючи без змін рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2014 року і ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 12 грудня 2014 року, касаційний суд дійшов висновку про укладення сторонами договору позики, а відтак зобов'язання відповідача повернути зазначену в договорі суму коштів.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих ОСОБА_3 для порівняння, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- в ухвалах від 22 травня 2013 року і 24 квітня 2013 року касаційний суд, передаючи справи на новий розгляд, дійшов висновку про те, що судами належним чином не перевірено факту отримання особою грошових коштів за договором позики та наявність доказів, якими це підтверджується;

- в ухвалі від 10 грудня 2014 року касаційний суд, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції, погодився з висновком суду першої інстанції про те, що факт написання розписки про отримання грошей не може свідчити про те, що між сторонами укладено договір позики, оскільки видана стороні розписка не містить підстав отримання грошових коштів та зобов'язання про їх повернення, а складена на підтвердження отримання коштів у зв'язку з виходом відповідача зі складу засновників колективного підприємства;

- в ухвалі від 28 січня 2015 року касаційний суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про недоведеність укладення сторонами договору позики, оскільки згідно висновку судово-технічної експертизи перший аркуш договору позики є копією, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання відповідачем грошей за договором позики, а відтак відсутні правові підстави для стягнення коштів.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметом спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні підстави й для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2015 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року висновку, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеному висновку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску вищевказаної справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення боргу за заявою ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 12 грудня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Ю.Л. Сенін