Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/1308/15 Головуючий у 1 інстанції: Федоренко О.І.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.

суддів: Подліянової Г.С.

Кримської О.М.

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод, "Дніпроспецсталь" ім. А.М.Кузьміна", апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 02 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М.Кузьміна", відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Запоріжжі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Клінічна установа "Обласний центр медико-соціальної експертизи" про відшкодування шкоди заподіяної ушкодженням здоров'я на виробництві,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3, звернувся до суду із зазначеним позовом .

В позові зазначив, що 31.12.1999 року з ним, на той час працівником ПАТ "Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь" ім. A.M. Кузьміна", (надалі ПАТ "ЕЗ "ДСС"), стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму на виробництві.

З часу отримання виробничої травми й до теперішнього часу відповідач ПАТ "ЕЗ "ДСС" ухиляється від виплати йому передбаченої законодавством компенсації за нещасний випадок на виробництві, як разової допомоги та щомісячної доплати до пенсії як інваліду II групи .

З посиланням на норми законодавства просить стягнути на його користь солідарно з відповідачів: одноразову соціальну допомогу в розмірі 80000 грн., щомісячну доплату по інвалідності, отриманій на виробництві в розмірі 89680,50 грн.; інфляційні витрати та 3% річних в розмірі 112418,82 грн., та моральну шкоду в розмірі 500000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 02 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь" ім.. А.М, Кузьміна на користь ОСОБА_3 одноразову соціальну допомогу в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн.. і відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ "Електрометалургійний завод, "Дніпроспецсталь" ім. А.М.Кузьміна" подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині розміру моральної шкоди, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, стягнути моральну шкоду у розмірі 500 000. 00 грн.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ "Електрометалургійний завод, "Дніпроспецсталь" ім. А.М.Кузьміна" підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення страхової виплати одноразової допомоги в розмірі 80 000 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., районний суд виходив з того, що наявність актів про нещасний випадок, пов"язаний з виробництвом форми Н-1№ 6/1-09 та Н-5 від 17.04.2009 року без встановлення МСЕК ступеню втрати працездатності позивачу, відповідно до т. 13 Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" є достатньою підставою для оплати ОСОБА_3 страхової виплати одноразової допомоги , а також є підстави для відшкодування моральної шкоди.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись.

Судом установлено, що ОСОБА_3 працював шлаковиком цеху ПАТ " ЕЗ" ДСС", і 31.12.1999 року під час виконання своїх обов'язків, обумовлених трудовим договором, з ним стався нещасний випадок на виробництві.

Із заявою про розслідування нещасного випадку та складання акту за наслідками розслідування позивач звернувся до підприємства 18.03.2009 року.

17.04.2009 року на підставі вказаної заяви позивача, комісією, призначеною розпорядженням директора ВАТ " Дніпроспесталь" № 114 від 19.03.2009 року, проведено розслідування та складено акти форми Н-1 від 17.04.2009 року та за формою Н-5 від 17.04.2009 року про нещасний випадок , пов'язаний з виробництвом.

За висновком МСЕК від 22.12.2010 року позивачу була встановлена відсутність стійкої втрати працездатності та рекомендовано пройти обстеження у Дніпропетровському НДІ медико-соціальних проблем інвалідності, яким у висновку № 713 вказано, що даних для встановлення трудового каліцтва не має.

ОСОБА_3, не погодився з висновком МСЕК від 22.12.2010 року, звертався до обласної МСЕК щодо повторного огляду з наданням додаткових медичних документів, проте, йому було відмовлено у встановлені стійкої втрати працездатності внаслідок виробничої травми у зв'язку з чим ОСОБА_3 звернувся до суду.

15.12.2011 року ухвалою Шевченківського районного суду у справі № 0870/2-а-13042/20П за позовом ОСОБА_3 до КУ " Обласний центр медико-соціальної експертизи", була призначена судова медична експертиза.

07.06.2012 року відповідно до Висновку експерта № 168-АЯ/12 Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи було зазначено, що " Враховуючи відсутність ознак порушення слуху у ОСОБА_3 до події 31.12.1999 року, наявність кровотечі з зовнішніх слухових проходів після отримання травми, наявність рубцевого отиту, можливо вважати, що між подіями 31.12.1999 року та встановленого у ОСОБА_3 порушення слуху мається причино-наслідковий зв'язок" ( а.с. 9-10).

09.08.2012 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі № 0872/2-а-1342/2011, позов ОСОБА_3 було задоволено частково та КУ " Обласний центр медико-соціальної експертизи" ЗОР Управління охорони здоров"я Запорізької обласної державної адміністрації зобов'язано здійснити в рамках висновків комісії судово-медичної експертизи, переогляд на МСЕК ОСОБА_3 на предмет встановлення йому стійкої втрати працездатності та можливого призначення групи інвалідності внаслідок виробничої травми, яка мала місце 31.12.1999 року.

На виконання цього рішення обласна МСЕК при повторному переогляді 01.09.2012 року знову відмовила позивачу у встановленні стійкої втрати працездатності внаслідок виробничої травми.

05.12.2012 року листом № М-2990-07 Головне управління охорони здоров"я Харківської обласної адміністрації повідомило ОСОБА_3 про його огляд 28.11.2012 року розширеним складом обласних МСЕК Харківського обласного центру медико-соціальної експертизи. Комісія підтвердила другу групу інвалідності по категорії загальне захворювання, безстроково і прийшла до висновку, що на момент огляду, за наявними документами не має підстав для встановлення відсотків втрати працездатності. Після повторного розслідування травми на виробництві та оформлення нових документів, змінених актів по формі Н-1 та формі Н-5 можливий повторний розгляд даного питання ( а.с. 95).

04.03.2013 року на підставі припису № 02 Територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Запорізькій області, комісією, призначеною розпорядженням директора ВАТ " Дніпроспецсталь" № 663 від 05.12.2012 року вдруге на підставі одного й того ж нещасного випадку було складено акт № 1/1-139 форми Н-1 та форми Н-5.

За результатами розслідування нещасного випадку, який скоївся 31.12.1999 року на ВАТ " Дніпроспецсталь" з ОСОБА_3, комісією зроблено висновок про пов"язаність нещасного випадку з виробництвом.

23.10.2013 року за № 117-339 ОСОБА_3 було надано направлення на МСЕК.

Результатів його огляду та прийняте МСЕКом рішення щодо встановлення йому стійкої втрати працездатності або відмови, ОСОБА_3 суду не надав.

В суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що на теперішній час стійка втрата працездатності внаслідок нещасного випадку 31.12.1999 року МСЕКом не встановлена.

23.09.1999 року прийнято Закон України "Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" № 1105-X1V ( надалі Закон № 1105), який набрав чинності з 01.04.2001 року. Вказаний закон є спеціальною нормою, який вирішує питання щодо відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я застрахованим особам.

Згідно із ч. 2 ст. 13 Закону України від 23 вересня 1999 року "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у ст. 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

За змістом ст. 28 Закону України від 23 вересня 1999 року "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" страховими виплатами є грошові суми, які згідно із ст. 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

До складу таких грошових сум, зокрема, входить страхова виплата в установлених випадках одноразова допомога потерпілому ( членам його сім"ї та особам, які перебувають на триманні померлого).

Згідно із чч. 1, 2 ст. 30 вказаного Закону ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я.

МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, причину, час настання та групу інвалідності у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги.

Огляд потерпілого проводиться МСЕК за умови подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, суду чи прокуратури.

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 34 Закону сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров"я.

У разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд соціального страхування від нещасних випадків проводить одноразову страхову виплату потерпілому, сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати потерпілим професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати ( доходу), з якої справляються внески до Фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України від 23 вересня 1999 року "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Одноразова допомога виплачується потерпілому в місячний строк з дня визначення МСЕК стійкої втрати працездатності.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 11 постанови від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, страхові виплати, передбачені ст. 28 Закону України від 23 вересня 1999 року "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Право на отримання потерпілим одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, право в потерпілого, застрахованого відповідно до Закону України від 23 вересня 1999 року "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", на отримання одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати у разі настання страхового випадку виникає з дня встановлення йому МСЕК вперше стійкої втрати професійної працездатності за цим страховим випадком.

При вирішенні питання про право потерпілого на отримання страхових виплат слід виходити із вимог статей 21, 28, 30, 34, 35, 40 Закону № 1105-XIV в їх сукупності, які передбачають, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2011 року у справі №6-59 цс11 і що згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Оскільки, позивачу не було встановлено МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, а Харківським обласним МСЕК від 28.11.2012 року розширеним складом обласним МСЕК Харківського обласного центру медико-соціальної експертизи ОСОБА_3 підтверджена друга група інвалідності по категорії "загальне захворювання" безстроково, на теперішній час стійка втрата працездатності внаслідок нещасного випадку 31.12.1999 року МСЕКом позивачу не встановлена, тому у останнього відсутнє право на отримання одноразової допомоги, отже, суд першої інстанції прийшов передчасного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод, "Дніпроспецсталь" ім. А.М.Кузьміна" про те, що право на отримання позивачем страхових виплат настає лише з дня встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності вперше висновком МСЕК, і що їх виплата відноситься до обов'язків Фонду є прийнятними.

Не можна погодитися й з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач, в обґрунтування стягнення відшкодування йому моральної шкоди, пов'язує з ухиленням підприємства від виконання законних обов'язків з розслідування нещасного випадку, приховання самого факту наявності травмування на виробництві та наявність тривалого судового процесу і зазначає, що вказана сума повинна складати у розмірі 500000 грн., при цьому посилається на чинні ст. ст. 23, 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що після скоєння нещасного випадку (31.12.1999року) ОСОБА_3 не повідомив керівника підприємства про нещасний випадок, а звернувся до підприємства з заявою лише 18.03.2009 року ( а.с. 59-61), тобто, лише через 10 років, коли, як вбачається з актів форми Н-1, Н-5 у результаті розслідування деякі свідки померли, інші не змогли підтвердити факт та обставин нещасного випадку, медико-соціальні експертні комісії не встановили позивачу стійку втрату професійної працездатності, як і в перший так і в другий рази, розслідування нещасного випадку з боку підприємства було проведено в строки передбачені діючим законодавством, підприємство відразу здійснило розслідування нещасного випадку та склало Ати ( форми Н-1 та форми Н-5), при цьому в обох актах з боку підприємства було зазначено, що нещасний випадок пов"язаний з виробництвом.

Той факт, що з висновком не погодився Фонд, і перший акт розглядався в судовому порядку, наявність тривалого судового процесу, не погодження позивача з висновком МСЕК, проходження позивачем медичного огляду на предмет встановлення йому ступеня втрати працездатності, яка в свою чергу так до цього часу позивачу не встановлена, жодним чином не свідчить про ухилення підприємства від виконання обов'язків з розслідування нещасного випадку та не спростовує того факту, що підприємство своєчасно виконало ці обов'язки.

Таким чином, судом не встановлено чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Крім того, суд, частково задовольняючи вимоги позивача, не врахував, що чинне законодавство не передбачає відшкодування моральної шкоди з підстав, заявлених ОСОБА_3

Враховуючи наведене, судом першої інстанції при вирішенні вказаного спору неправильно застосовані норми матеріального права, тому ухвалене судове рішення в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення одноразової допомоги, відшкодування моральної шкоди не можна вважати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог .

В решті рішення, яким було відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог, слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод, "Дніпроспецсталь" ім. А.М.Кузьміна" задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2014 року у цій справі в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 скасувати. В цій частині ухвалити нове рішення наступного змісту. В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М.Кузьміна", відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Запоріжжі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Клінічна установа "Обласний центр медико-соціальної експертизи" про стягнення страхової виплати одноразової допомоги, відшкодування моральної шкоди відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді