АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/4185/15 Головуючий 1 інстанції - Федорова О.В.
Справа № 645/9677/2014-ц Доповідач - Пилипчук Н.П.
Категорія - відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Крилової Т.Г., Кірсанової Л.І.

за участю секретаря - Черепахи С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова із зазначеним позовом посилаючись на те, що 19 вересня 2014 року його квартира АДРЕСА_1 була залита. Залиття відбулося гарячою водою з квартири № 12 за цією ж адресою. Причиною залиття є порив внутрішньоквартирної підводки до рушникосушарки в квартирі АДРЕСА_2, яка на праві власності належить відповідачеві. Позивач вважає, що залиття його квартири сталося з вини відповідача. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь на відшкодування майнової шкоди 29806 грн. Крім того, позивач вказував, що внаслідок залиття квартири відчуває душевні страждання у зв'язку з тим, що на даний час ремонт в квартирі не виконаний та квартира не повернута до початкового стану, просив стягнути на його користь з відповідача на відшкодування моральної шкоди 16000 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 29806 грн. майнової шкоди та 1000 грн. моральної шкоди, а також 308,06 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, просить скасувати вказане рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що акт № 32 від 19.09.2014 року не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року. Звертає увагу, що висновок суду щодо причин залиття ґрунтується на припущеннях. Наполягає, що вина відповідача у залитті не доведена, розмір збитків визначено невірно.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 вересня 2014 року, внаслідок пориву внутрішньоквартирної підводки до рушникосушарки в квартирі АДРЕСА_2, яка на праві власності належить відповідачу ОСОБА_2, відбулося залиття квартири АДРЕСА_1, яка на праві власності належить позивачу ОСОБА_3

Сторони не заперечували, що утримувачем будинку, в якому знаходиться квартира позивача, є КП «Жилкомсервіс».

Із акту обстеження, складеного 19.09.2014 року майстром та інженером участку № 52 КП «Жилкомсервіс», слюсарем-сантехніком КП «Вода» вбачається, що залиття квартири позивача сталося з вище розташованої квартири АДРЕСА_2, ймовірно через прорив внутрішньоквартирної підводки до рушникосушарки. В акті відображені характер та розміри наслідків залиття у кухні, в коридорі, в залі та в спальнях.

Відповідач наполягає, що зазначений акт складений без участі заінтересованих осіб - власників квартир №8 та №12, без огляду квартири №12, із зазначенням лише ймовірної причини залиття, тому акт не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року.

Проте, відповідач пояснив, що на час залиття у квартирі АДРЕСА_2 ніхто не мешкав, а згодом стала мешкати його донька. За таких обставин, особи, що складали акт, з об*єктивних причин були позбавлені можливості оглянути квартиру відповідача та залучити його до складання та підписання вказаного акту.

З огляду на те, що відомості, відображені в акті не спростовані відповідачем, підтверджені поясненнями свідків, які були допитані в суді першої інстанції судова колегія приймає акту обстеження від 19.09.2014 року, в якості належного та допустимого доказу викладених в ньому обставин.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до частини першої ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач має довести, що йому така шкода завдана.

Відповідач заперечує наявність його вини у залитті квартири позивача, звертає увагу, що в належній йому квартирі також мали місце сліди залиття - потьоки з розетки та розподілювальної коробки.

Втім, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що зазначені пошкодження в його квартирі мали місце 19.09.2014 року; з приводу спричинення йому такої шкоди відповідач нікуди не звертався, причини таких пошкоджень та винних у цьому осіб встановити не намагався.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача надав технічний висновок про стан будівельних конструкцій квартири АДРЕСА_2 і можливість їх подальшої експлуатації, складений станом на 22.09.2014 року, з якого вбачається що будівельні конструкції обстежених приміщень знаходяться у задовільному стані, придатні до експлуатації. Описуючи характеристики конструкцій приміщення виконавець висновку зазначив, що ним не встановлено видимих підтікань з приборів опалення, з систем каналізації, холодного та гарячого водопостачання.

Проте, зазначений висновок не відображає стан приборів опалення, систем каналізації, холодного та гарячого водопостачання станом на 19.09.2014 року, наявність або відсутність в них скритих підтікань.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що 19 вересня 2014 року разом з ОСОБА_5 та жінкою, яка проживає у квартирі № 12, вони прийшли до квартири № 12, де побачили порив внутрішньоквартирної підводки до рушникосушарки, що стало причиною залиття квартири № 8.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, причину залиття, винну відповідача.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не є суттєвими та висновків суду не спростовують.

Визначаючи розмір відшкодування суд першої інстанції вважав встановленим, що винними діями відповідача позивачу завдано майнової шкоди в розмірі 29806 грн.

Втім у повному обсязі з цим погодитись неможна, оскільки суд першої інстанції дійшов такого висновку неповно з*ясувавши обставини справи.

Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Заслуженого професора М.С. Бокаріуса № 10738 від 23.09.2014 року, розмір матеріальної шкоди (вартість пошкоджень) з урахуванням вартості матеріалів, заподіяної залиттям власникові квартири АДРЕСА_1, складає 26854,00 грн.

Відповідач вказує, що експертне дослідження було проведено через тривалий час після залиття; звертає увагу, що обсяг ушкоджень, який відображений у висновку експертного дослідження суперечить обсягу ушкоджень зазначених в акті від 19.09.2014 року - подекуди не виявлено пошкоджень відображених в акті, подекуди виявлені пошкодження, які в акті не відображені.

З вступної частини експертного висновку вбачається, що заява ОСОБА_3 від 23.09.2014 року надійшла до експертної установи 25.09.2014 року, обстеження квартири експертом проводилось 09.10.2014 року.

Відповідач не спростував пояснень позивача, що пошкодження паркету та дверей проявились через деякий час після залиття, а деякі сліди залиття, як то на керамічній плитці у кухні - висохли та стали непомітними на час експертного дослідження.

Експертне дослідження проводилось методами візуального та інструментального обстеження квартири АДРЕСА_1 співставлення результатів обстеження з наданою документацією і вимогами нормативних документів та відображає станом на 09.10.2014 року обсяг пошкоджень, спричинених в результаті залиття, зафіксованого в акті від 19.09.2014 року.

Доводи відповідача про те, що ушкоджень зазнали лише певні ділянки шпалер, однак експерт пропонує відновити покриття у приміщенні в цілому судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки покриття в квартирі позивача мало фізичний знос, наслідком якого є природна втрата кольору, кошторисний розрахунок складався із урахуванням об'ємів, необхідних для здійснення відновлювального ремонту згідно діючих будівельних норм, якими заміна шпалер та паркету місцями не передбачена.

Водночас, згідно кошторису що є додатком до експертного дослідження, до розрахунку експерта включені ПДВ 4476 грн. та кошти на покриття адміністративних послуг будівельних організацій 533 грн.

Судова колегія вважає, що висновок експертизи не є підставою для виникнення податкових зобов'язань, що виникають з надання послуг щодо проведення відновлювального ремонту. Зазначені зобов'язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. Таким чином у випадку не проведення фактичного ремонту, або проведення його особою, яка не платником ПДВ, податкові зобов'язання не виникають.

Оскільки на цей час ремонтні роботи не проведені, відсутні належні та допустимі докази того, що послуги по ремонту, заміщенню, відтворенню пошкодженого об'єкта позивача будуть здійснені у платника податку на додану вартість, в будівельній організації, що буде нести відповідні витрати на адміністративні послуги, то колегія суддів не вбачає підстав для включення зазначених сум у розрахунок спричиненої шкоди.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції правильно у розмір відшкодування майнової шкоди включена сума 2952 грн., яка витрачена позивачем на оплату висновку експертного дослідження проведеного до його звернення до суду, оскільки ці витрати позивач зробив для відновлення свого порушеного права, тому в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, такі витрати є збитками і підлягають відшкодуванню.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині суми стягнення майнової шкоди підлягає відповідній зміні, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 24797 грн. (26854 грн. - 4476 грн. - 533 грн. + 2952 грн.)

Відповідно до ст.ст.23,1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вина відповідача у завданні позивачу шкоди доведена. Доведеним є і той факт, що внаслідок залиття квартири було пошкоджено майно позивача, був порушений звичайним життєвий ритм, він вимушений усувати наслідки залиття. Крім того, відповідач у добровільному порядку не забажав відшкодувати завдані ним збитки, внаслідок чого позивач був вимушений витрачати власний час на захист порушеного права. На переконання судової колегії всі ці обставини безумовно негативно вплинули на психологічний стан позивача, порушили звичайний життєвий ритм та вимагали додаткових зусиль для організації життя, що з урахуванням п.п.2,3 ч.2 ст.23 ЦК України свідчить про наявність моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної шкоди 1000 грн. визначений судом першої інстанції з дотриманням засад розумності, виваженості та справедливості, тому в цій частині рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2015 року змінити в частині суми стягнення відшкодування майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди 24797 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -