АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/2923/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - ОсауловА.А.
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Чобіток А.О., Немировської О.В.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Державного агентства з питань електронного урядування України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного агентства з питань електронного урядування України про визнання пункту наказу про відсторонення від виконання обов'язків директора неправомірним та його скасування,

встановила:

11 листопада 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати неправомірним пункт 4 наказу Державного агентства з питань електронного урядування України від 06 листопада 2014 року № 30-к про відсторонення його від виконання обов'язків генерального директора ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» на період проведення перевірки та скасувати його.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним пункт 4 наказу Державного агентства з питань електронного урядування України № 30-к від 06 листопада 2014 року «Про проведення перевірки» в частині відсторонення від виконання обов'язків Генерального директора ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України».

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням в частині задоволення позовних вимог, представник відповідача Державного агентства з питань електронного урядування України звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог - скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у позові, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для відсторонення позивача від роботи, оскільки вказана підстава передбачена пунктом 11 укладеного з позивачем контракту, а формування фонду оплати праці є складовою частиною фінансово-господарської діяльності підприємства та одним із її результатів.

Також суд необґрунтовано застосував до відносин з відсторонення положення ч. 3 ст. 40 КЗпП України, згідно з якою не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Це сталось внаслідок того, що суд не звернув уваги, що наказ Агентства від 06.11.2014 року не стосується звільнення і розірвання трудового договору.

Також суд помилково встановив фактичні обставини справи , а саме - зв'язок між наявністю заборгованості з виплати заробітної плати перед працівниками ДП «Держінформресурс» та невиплатою таких коштів Агентством, на забезпеченні якого нібито перебувало підприємство, оскільки суд не звернув уваги на пояснення представника відповідача, що ДП «Держінформресурс» згідно із статутом є госпрозрахунковим підприємством і не перебуває на забезпеченні Агентства.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити; позивач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовував тим, що пунктом 4 наказу № 30-к від 06 листопада 2014 року Голова Державного агентства з питань електронного урядування України відсторонив позивача від роботи на посаді Генерального директора Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України» з 06.11.2014 року по 05.12.2014 року.

Цим же наказом було створено комісію з проведення перевірки щодо виникнення заборгованості по заробітній платі перед працівниками Держінформресурс і призначено таку перевірку з 06.11.2014 року по 05.12.2014 року, на період проведення якої позивача відсторонено від виконання обов'язків генерального директора Держінформресурсу.

Наказом № 31-к від 06.11.2014 року на період з 06.11.2014 року по 05.12.2014 року виконуючою обов'язки керівника Держінформресурс призначено ОСОБА_3

Вищевказаний наказ вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки його було відсторонено від виконання обов'язків за займаною посадою без зазначення правової підстави, передбаченої ст. 46 КЗпП України та умов контракту № 28 від 29.01.2014 року, а таку підставу як проведення перевірки - виникнення заборгованості з виплати заробітної плати - норма законодавства і умови контракту не містять.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.01.2014 року між ОСОБА_2 та Державним агентством з питань науки, інновацій та інформатизації України, правонаступником якого є відповідач - Державне агентство з питань електронного урядування України було укладено контракт № 28, відповідно до пункту 11 якого уповноважений орган управління під час проведення перевірок фінансово-господарської діяльності підприємства має право відсторонювати керівника ( позивача) від виконання службових обов'язків з управління підприємством та призначити на цей період виконуючого обов'язки керівника підприємства.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання незаконним пункту 4 наказу Державного агентства з питань електронного урядування України № 30-к від 06.11.2014 року «Про проведення перевірки» в частині відсторонення від виконання обов'язків генерального директора ДП «Державний центр інформаційних ресурсів» ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ні умовами контракту, ні іншими нормативними актами ( в наказі відсутнє посилання на положення чинного законодавства, що стали підставою для відсторонення від роботи), дія яких поширюється на спірні правовідносини між сторонами, не передбачено інших випадків, які б допускали відсторонення позивача від роботи власником або уповноваженим ним органом.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що поняття «фінансово-господарська діяльність», на яке є посилання у контракті, не включає в себе питання перевірки виплати заробітної плати, у зв'язку з проведенням якої позивача було відсторонено від роботи оскаржуваним наказом.

Крім того, відповідачем не наведено доводів щодо наявності правових підстав для відсторонення позивача від займаної посади в порядку, передбаченому ст. 46 КЗпП України, або відповідно до інших норм чинного законодавства.

Визнаючи даний наказ незаконним в частині відсторонення позивача від виконання обов'язків, суд також послався на порушення відповідачем положень ч. 3 ст. 40 КЗпП України, оскільки на час винесення наказу 06.11.2014 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АГИ №735082, виданим 15.11.2014 року.

Проте з висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи та зробленими з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 жовтня 2014 року відбулось засідання Комісії з питань діяльності підвідомчих підприємств, установ та організацій Державного агентства з питань електронного урядування України щодо актуального стану справ у Державному підприємстві «Державний центр інформаційних ресурсів України».

Відповідно до витягу з протоколу № 6 від 31.10.2014 року, Комісія рекомендувала Голові агентства : розглянути можливість проведення аудиту фінансової діяльності ДП «Держінформресурс»; створити комісію з проведення перевірки щодо виникнення та розмірів заборгованості по заробітній платі перед працівниками ДП «Держінформресурс» та на термін до закінчення перевірки відсторонити від виконання обов'язків Генерального директора ОСОБА_2

Як вбачається зі змісту наказу №30-к від 06 листопада 2014 року, виданого головою Державного агентства з питань електронного урядування України, наказ видано з метою об'єктивної перевірки фактів та з'ясування всіх обставин щодо виникнення заборгованості по заробітній платі перед працівниками ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України».

Пунктом 4 наказу на період проведення перевірки відсторонено від виконання обов'язків Генерального директора ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» ОСОБА_2

Відповідно до абзацу 9 пункту 11 контракту від 29.01.2014 року № 28, укладеного з генеральним директором ДП «Держінформресурс» ОСОБА_2, уповноважений орган управління під час проведення перевірок фінансово-господарської діяльності підприємства має право відсторонювати керівника від виконання службових обов'язків з управління підприємством та призначити на цей час виконуючого обов'язки керівника підприємства. На час відсторонення за керівником зберігається заробітна плата.

Правовою підставою для включення в контракт зазначеної умови є частина 3 ст. 21 КЗпП України, відповідно до якої особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін ( в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Як вбачається зі змісту Контракту № 28 від 29.01.2014 року правовою підставою для його укладення стали Закон України «Про управління об'єктами державної власності», Постанови Кабінету Міністрів України № 859 від 19.05.1999 року; № 597 від 02.08.1995 року «Про типову форму контракту з керівником підприємства, що є у державній власності» та № 203 від 19.03.1993 року «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності».

Статтею 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» визначено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, установ, організацій та господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.

Відповідно до п. 10 Положення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 19.03.1993 року, у контракті з керівником, крім загальних вимог, визначених у пункті 9 цього Положення, враховуються передбачені річним фінансовим планом підприємства показники ефективності використання державного майна і прибутку, а також показники майнового стану підприємства згідно з додатком 1 до цієї постанови. Ураховуючи особливості виробництва, у контракті з керівником підприємства можуть бути передбачені й інші умови (вимоги).

Відповідно до п. 11 Додатку №1 до Постанови Кабінету Міністрів України № 203 від 19.03.1993 року до показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства, які враховуються під час укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, належить заборгованість з оплати праці.

Наказом Міністерства фінансів України № 170 від 14.02.2006 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.03.2006 року за № 332/12206 затверджена «Методика аналізу фінансово-господарської діяльності підприємства державного сектору економіки», яка визначає основні показники, які характеризують фінансово-господарський стан підприємств, установлює порядок їх розрахунку за даними фінансової та податкової звітності, напрями перевірки діяльності підприємств з метою виявлення об'єктивних і суб'єктивних причин збитковості, а також критерії оцінки ефективності управління підприємствами.

Відповідно до п. 10 розділу ІІ зазначеної Методики заборгованість підприємства з оплати праці є однією із складових аналізу фінансово-господарської діяльності підприємств.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що поняття «фінансово-господарська діяльність» не включає в себе питання виплати заробітної плати, та про відсутність підстав для видання оскаржуваного наказу.

За змістом правової позиції Верховного Суду України у справі №6-156цс12 на контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їх права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 4 наказу № 30-к від 06.11.2014 року про відсторонення позивача на період проведення перевірки від виконання обов'язків Генерального директора Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів» відповідає вимогам закону та виданий на підставі абзацу 9 пункту 11 контракту від 29.01.2014 року № 28, укладеного з позивачем, а тому підстави для задоволення позовних вимог у цій частині - відсутні.

Крім того, колегія суддів вважає такими, що зроблені з порушенням норм матеріального права висновки суду першої інстанції про те, що відсторонення позивача від виконання посадових обов'язків відбулось з порушенням ч. 3 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до вказаної норми, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності ( крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз'яснення про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України), які стосуються як передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України випадків, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Разом з тим, зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України.

Враховуючи, що при відстороненні від роботи трудові відносини не припиняються і не припиняється дія трудового договору, а працівник тимчасово не допускається до роботи (відповідно до наказу - на період з 06 листопада по 05 грудня 2014 року), отже, положення ч. 3 ст. 40 КЗпП України застосовується лише до правовідносин щодо розірвання трудового договору, тому висновки суду першої інстанції про недотримання відповідачем положень зазначеної норми є безпідставними.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги відповідача, а тому оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та щодо стягнення з відповідача судового збору підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання пункту наказу незаконним.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Державного агентства з питань електронного урядування України - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним пункту 4 наказу Державного агентства з питань електронного урядування України № 30-к від 06 листопада 2014 року, стягнення судового збору, та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного агентства з питань електронного урядування України про визнання неправомірним пункту наказу про відсторонення від виконання обов'язків генерального директора - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: