Ухвала

іменем україни

4 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Коротуна В.М., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, про вселення, визначення порядку користування квартирою та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні нею, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 5 листопада

2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_2, що належить йому на праві приватної власності, шляхом визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування вказаною квартирою.

У березні 2014 року ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої дочки звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами про вселення, визначення порядку користування квартирою та зобов'язання не чинити перешкоди у її користуванні.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 липня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3 та у зустрічному позові ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_5, відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 5 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її зустрічний позов, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов ОСОБА_3, застосував до спірних правовідносин

ч. 2 ст. 405 ЦК України посилаючись на те, що на час звернення до суду відповідач та малолітня дочка більше ніж рік не проживали у квартирі позивача, оскільки дочка сторін проживає разом з матір'ю за іншою адресою.

Проте погодитись з висновком апеляційного суду не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Судами встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3

Згідно із свідоцтва про народження від 10 січня 2012 року

серії НОМЕР_1, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 і є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2013 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2013 року визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою № 70 за вказаною адресою.

Відповідно до довідки від 26 лютого 2014 року № 461 в квартирі

№ 70 прописана його дочка - ОСОБА_5 (а.с. 9).

Згідно із висновком Органу опіки та піклування Світловодського міськвиконкому від 20 травня 2014 року зазначено, що реєстрацію дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, слід залишити в квартирі АДРЕСА_1, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 73).

Частиною 3 статті 47 Конституції України гарантується право на житло і встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

У ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 25 січня

1996 року, ратифікованої Законом № 69-Y від 3 серпня 2006 року вказано, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб'єктів батьківської відповідальності.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно довідки від 30 грудня

2013 року № 4/2353 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходить індивідуальну програму реабілітації інваліда за віковою категорією від 0 до 18 років із клініко-функціональним діагнозом: вроджена вада головного мозку; ступінь захворювання: вроджена збіжна косоокість обох очей, навколовушний свищ з обох сторін, затримка фізичного і психологічного розвитку (а.с. 88-89).

Обґрунтовуючи заперечення проти позову ОСОБА_3,

ОСОБА_4 посилалась на те, що причина не проживання їх дочки у спірній квартирі є поважною, оскільки після розірвання шлюбу з

позивачем та через неприязні з ним стосунки, неможливо було у ній проживати з неповнолітньою дитиною, оскільки позивач неодноразово застосовував фізичну силу до ОСОБА_4 та відносно нього розпочато досудове розслідування правопорушення за попередньою кваліфікацією

ч. 1 ст. 125 КК України (а.с. 84), при цьому також зазначала, що вона та її дочка не бажали добровільно залишати квартиру позивача (а.с. 124-126).

Отже, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 правильно посилався на те, що останній не перешкоджав вселенню його неповнолітній дитині у спірну квартиру, її відсутність без поважних причин понад один рік у його квартирі не підтверджується матеріалами справи та належними доказами, крім того вірно зазначив, що ОСОБА_5 не може самостійно визначати місце свого проживання в силу її віку, а місце проживання останньої компетентним органом не визначалось, крім того, ОСОБА_4 не має у власності іншого житла, де можливо зареєструвати місце проживання дочки.

Також, відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що згідно із рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2013 року ОСОБА_4 вже втратила право користування квартирою № 70 за вказаною адресою, тому відсутні законні підстави для задоволення вимоги про вселення у вказану квартиру.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обставини позову були повно і всебічно розглянуті судом першої інстанції та їм надана належна правова оцінка, яка відповідає матеріалам справи та не суперечить вказаним нормам закону.

Тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 5 листопада 2014 року скасувати, рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 липня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов В.М. Коротун І.К. Парінова С.П. Штелик