УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 11 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 липня 2005 року банком у простій письмовій формі укладено з ОСОБА_6 кредитний договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно умов зазначеного вище договору банк видав позичальнику платіжну картку з кредитним лімітом у 3 600,00 грн, зі зобов'язанням відповідача повернути їх в термін, що відповідає строку дії картки. Крім того, позичальник, відповідно до умов та правил надання банківських послуг і правил користування платіжною карткою, зобов'язалася сплачувати щомісяця обов'язковий мінімальний платіж, який складається із частки тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит, виходячи з відсоткової ставки 36 % річних на суму залишку заборгованості по кредиту.

Крім того, сторони домовилися, що у разі прострочки виконання грошового зобов'язання більш ніж на 120 днів держатель картки сплачує банку штраф, складовими якого є тверда грошова сума у розмірі 500,00 грн та плаваюча складова - у розмірі 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, включаючи нараховані та прострочені відсотки.

Взяті на себе обов'язки банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві платіжну карту з обумовленим кредитним лімітом, однак відповідач систематично порушувала взяті на себе обов'язки, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2013 року у неї перед банком виникла заборгованість у розмірі 15 730,90 грн.

З урахуванням наведеного, позивач просив суд стягнути вказану вище заборгованість на свою користь з ОСОБА_6

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 11 серпня 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3 407,91 грн, з яких: 2 221,54 грн - заборгованості за кредитом; 936,37 грн - заборгованості по процентам; 250,00 грн - заборгованість по сплаті штрафу. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій із ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач порушує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором.

З такими висновками судів повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 13 липня 2005 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, за яким ОСОБА_6 було надано кредит в сумі 3 600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 типу «Mastercard» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За змістом заяви відповідача, вона була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, якими були визначені її зобов'язання та відповідальність як позичальника.

Із банківської виписки розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідач здійснила 23 червня 2009 року.

19 грудня 2013 року під час розгляду справи представник відповідача - ОСОБА_7 подав до суду заяву, у якій, зокрема, зазначав про пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно Умов та правил надання банківських послуг, наданих позивачем, мінімальний обов'язковий платіж це розмір боргових зобов'язань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті позичальником на протязі строку дії картки.

Відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою (далі - Правила) строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Зі змісту п. 5.4 Правил вбачається, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі «місяць».

Відповідно до п. 9.4 Умов обслуговування вбачається, що у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи, право вимагати повернення кредиту згідно умов договору у позивача виникло з 23 червня 2009 року, в той час як із зазначеним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду лише 11 листопада 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Суди у порушення вимог ст. 213 ЦПК України на зазначене уваги не звернули та дійшли до передчасного висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 11 серпня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук