УХВАЛАІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності на нерухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання на нього права власності в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися з позовом до ОСОБА_6, в якому з урахуванням уточнень просили визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1, укладеного 23 лютого 2001 року між ними та їхньою бабусею ОСОБА_8, визнати право власності по 1/2 частці будинку за кожним.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що договір укладався на товарній біржі і не був посвідчений нотаріально.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на момент звернення до суду не можуть нотаріально посвідчити вказаний договір, позов просили задовольнити.

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_5, мотивуючи вимоги тим, що договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 було укладено через біржу з метою несплати його матір'ю ОСОБА_8 податків.

Оскільки він позбавлений можливості посвідчити спадкове право у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на зазначене нерухоме майно за спадкодавцем, просив визнати договір купівлі-продажу житлового будинку недійсним та визнати за ним право власності на нього у порядку спадкування.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2014 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та спорудженнями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1., укладений 23 лютого 2001 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, за представництва інтересів ОСОБА_7

Визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 зі складовими згідно із даними технічного паспорта, складеного станом на 20 лютого 2001 року.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 27 листопада 2014 року рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в задоволенні позовів відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у позовах, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного договору дійсним, оскільки його укладено з порушенням вимог закону, зокрема, відсутністю правовстановлюючих документів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення апеляційного суду.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, апеляційний суд з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позовів.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги в цій частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити, рішення апеляційного суду Миколаївської області від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель
Судді:Н.А. Горелкіна
О.І. Євтушенко