АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22ц/791/479/15 Головуючий в І інстанції: Соловйов В.В.
Категорія: 45 Доповідач: Чиркова К.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року лютого місяця 17 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2014 року в справі за позовом Селянського фермерського господарства «Дніпро» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання договору оренди земельної ділянки дійсним та зобов'язання виконання умов договору,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року Селянське фермерське господарство «Дніпро» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору оренди земельної ділянки дійсним та зобов'язання виконання умов договору. Ухвалою суду від 12.12.2014 року залучено до участі в справі за клопотанням позивача, в якості співвідповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2.

Обґрунтовуючи позовні вимоги фермерське господарство посилалось на те, що 04.02.2008 року між Селянським фермерським господарством «Дніпро» та відповідачами укладені договори оренди землі строком дії на десять років.

У 2012 році ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Селянського фермерського господарства «Дніпро» про розірвання договору оренди, в ході розгляду цієї справи сторони уклали визнану судом мирову угоду, відповідно до якої позивачі відмовилися від позову, а селянське фермерське господарство зобов'язалося до 20.10.2014 року передати позивачам належні їм земельні ділянки та на протязі 2013-2014 років не сіяти на зазначених земельних ділянках соняшник.

Умови мирової угоди фермерським господарством виконані, однак відповідачі звернулися у жовтні 2014 року до суду із заявою про видачу виконавчих листів про повернення земельних ділянок, виконання яких можливе лише у випадку розірвання договору оренди земельної ділянки.

З урахуванням доповнених позовних вимог позивач просив суд визнати договори оренди землі укладені 04.02.2008 року між Селянським фермерським господарством «Дніпро» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 дійсними та зобов'язати відповідачів виконати умови укладених договорів.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2014 року позов задоволено.

Судом визнано договори оренди земельних ділянок від 04.02.2008 року, укладені між Селянським фермерським господарством «Дніпро», в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 дійсними та зобов'язано орендодавців виконати умови укладених договорів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що висновки суду в спірних правовідносинах не відповідають нормам матеріального права.

Зокрема, суд не врахував, що діючим в Україні законодавством, передбачені випадки визнання дійсними лише тих договорів, які підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, а також те, що відповідно до укладених договорів єдиним обов'язком орендодавців є передача орендарю у володіння і користування земельної ділянки в стані придатному для використання за цільовим призначенням та визначених межах.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу Селянське фермерське господарство «Дніпро», її доводів не визнало, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на даний час спірні договори оренди землі є дійсними, оскільки строк їх дії не закінчився і відсутнє відповідне рішення суду про їх розірвання, тому відповідачі зобов'язані виконувати умови укладених договорів.

Проте до такого висновку суд дійшов в порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушені може скористатися не будь - яким, а конкретним способом захисту свого права.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених, (оспорюваних) прав та вплив на порушення.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з договорами оренди, укладеними 04.02.2008 року між Селянським фермерським господарством «Дніпро», в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 орендодавці передали у володіння та користування орендареві належні їм на праві власності земельні ділянки площами, відповідно 22,37га., 7,41га., 7,37га. строком на 10 років, а орендар зобов'язався використовувати земельні ділянки відповідно до умов договору та сплачувати орендну плату.

Зазначені земельні ділянки передані орендодавцями у володіння і користування орендарю за актами приймання - передачі від 19.02.2008 року (а. с. 7,9,11).

У 2012 році відповідачі звернулися до суду з позовом до Селянського фермерського господарства «Дніпро» про розірвання договору оренди, в ході розгляду цієї справи сторони уклали мирову угоду, яка визнана судом, відповідно до якої ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 відмовилися від позову, а селянське фермерське господарство «Дніпро», зобов'язалося до 20.10.2014 року передати позивачам належні їм земельні ділянки та на протязі 2013-2014 років не сіяти на зазначених земельних ділянках соняшник.

В добровільному порядку умови мирової угоди не виконані, у зв'язку із чим відповідачі звернулися до державної виконавчої служби про примусове її виконання.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Статтею 220 ЦК України, передбачені правові наслідки недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку про те, що оскільки спірні договори оренди не були нотаріально посвідчені та можуть бути посвідчені нотаріально лише за домовленістю сторін, суд залишив поза увагою норми ст. 220 ЦК України та дійшов до помилкового висновку про визнання договорів дійсними.

Помилковим є також висновок суду про зобов'язання відповідачів виконувати умови договору, позовні вимоги позивачем не конкретизовані, суд першої інстанції вирішуючи спір не зазначив, які саме умови договору повинні виконувати відповідачі, оскільки за умовами укладених договорів передбачений єдиний обов'язок орендодавців - передача у володіння та користування орендареві, належних їм на праві власності земельних ділянок, що орендодавцями було виконано 19.02.2008 року (а. с.7,9,11).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду, як таке, що ухвалено з порушення норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, ст.ст. 209, 220 ЦК України, Закону України «Про оренду землі», керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2014 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог Селянському фермерському господарству «Дніпро» відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: