АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8741/15 Справа № 404/3807/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Каратаєвої Л.О., Повєткіна В.В.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 листопада 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення завданої шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2010 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення завданої шкоди(а.с.4-6).

Позивач зазначав, що 15 червня 2007 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5, від шлюбу мають доньку, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У 2009 році згідно оголошення звернулись до ОСОБА_2, яка діючи від імені ОСОБА_6 згідно довіреності ВКС №452689, посвідченої Третьою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою 11.01.2008 року за реєстровим №2-33, продавала квартиру за адресою АДРЕСА_1, яка належала продавцю на праві власності, пояснивши при цьому, що останній за станом здоров'я і віку майже не виходить з квартири і доручив їй продати вказану квартиру.

Після огляду квартири, довірившись ОСОБА_2, прийшли з дружиною до нотаріальної контори, де приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_7, перевіривши у ОСОБА_2 наявність відповідних документів на квартиру, 23 червня 2009 року склав та посвідчив після підписання ними договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_2, діючи від імені ОСОБА_6, продала, а ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_2, за ціною 69120 грн., які він передав перед підписанням договору купівлі-продажу серії ВМЕ №690117, зареєстрований в реєстрі за №1498.

З метою зареєструвати своє право власності на квартиру АДРЕСА_2, 23.06.2009 року звернувся з заявою до ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», де в реєстрації було відмовлено з тих підстав, що 10.07.2009 року ухвалою Заводського районного суду накладено арешт на вказану квартиру у забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 до ОСОБА_2

11 вересня 2009 року Заводський районний суд ухвалив рішення у справі №2-2265/09, яким визнав довіреність ВКС №452689 від 11 січня 2008 року, яка видана ОСОБА_6 на ім'я довіреної особи ОСОБА_2 та посвідчена 11 січня 2008 року державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, недійсною. Також визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВКО №380101, яке видане 10 червня 2008 року Третьою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_6, після померлого 30 травня 2005 року ОСОБА_11.

В Заводському суді він дізнався, що ОСОБА_6 помер ще 28.03.2008 року, даний факт при укладанні договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 від нього, ОСОБА_3, та нотаріуса приховала.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3 просив договір купівлі-продажу серії ВМЕ №690117, зареєстрований в реєстрі за №1498 від 23 червня 2009 року, згідно якого ОСОБА_2, діючи від імені ОСОБА_6, продала, а ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_2, за ціною 69120 грн., визнати недійсним; стягнути з ОСОБА_2 завдані матеріальні збитки у розмірі 69120 грн., завдану моральну шкодуу розмірі 60000 грн. та судові витрати.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 листопада 2013 року позов задоволено частково(а.с.201-203).

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 23 червня 2009 року, укладений між ОСОБА_2, яка діяла від імені ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_3(покупець), посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_7.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 69120 грн., отримані за договором, який визнано недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 10 000,00 грн. в рахунок матеріального відшкодування заподіяної моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права(а.с.207-210).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України.

Статтею 60 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.203 ЦК України, яка передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до змісту ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

По справі встановлено, що 23 червня 2009 року між ОСОБА_2, діючою на підставі довіреності, посвідченої Третьою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою 11.01.2008 року за реєстровим №2-33 від імені ОСОБА_6, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, іменованого далі як «продавець», та, з другого боку ОСОБА_3, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, іменований як «покупець», уклали договір про таке: продавець (в особі представника) передає квартиру під номером шість, що знаходиться в будинку під номером двадцять один по вулиці Матросова в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області покупцю, а покупець приймає та сплачує певну грошову суму за цю квартиру.

В п.2 договору зазначено, що продаж цей вчинено за шістдесят дев'ять тисяч сто двадцять гривень 00 копійок, які продавець (в особі представника) отримав повністю від покупця за продану квартиру до підписання цього договору.

Вказаний договір купівлі-продажу від 23 червня 2009 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №1498(а.с.16).

Згідно свідоцтва про зміну імені, виданого 08 вересня 2009 року, ОСОБА_2 змінила ім'я на ОСОБА_4(а.с.89).

Разом з тим, із справи вбачається, що ОСОБА_6, від імені якого на підставі довіреності, посвідченої Третьою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою 11.01.2008 року за реєстровим №2-33(а.с.165-166) діяла ОСОБА_2 при укладанні 23 червня 2009 року договору купівлі-продажу квартири №6, що знаходиться в будинку №21 по вулиці Матросова в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, помер 28.03.2008 року.

Реєстрація смерті ОСОБА_6 підтверджується повідомленням Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 19.11.2012 року №4182V13-21(а.с.179-180).

Дата смерті ОСОБА_6 28.03.2008 року, з посиланням на копію свідоцтва про смерть від 23 квітня 2008 року, виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, зазначена в заочному рішенні Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 11 вересня 2009 року, ухваленого у справі №2-2265/09 за позовом ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 до ОСОБА_2, Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори про визнання довіреності недійсною та визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, яке ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 01 червня 2011 року скасовано за заявою ОСОБА_4(а.с.27-26,98).

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 13 вересня 2011 року справа за позовом ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 до ОСОБА_2, Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори про визнання довіреності недійсною та визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, залишена без розгляду(а.с.95).

Проте, дата смерті ОСОБА_6 саме 28.03.2008 року в ході розгляду даної справи не спростована.

Згідно ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

За змістом ч.1,3 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона(представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє ст.239 ЦК України.

Згідно ст.244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність - ст.248 ЦК України.

Оскільки цивільна правоздатність ОСОБА_6 припинилась у момент його смерті - 28.03.2008 року, то в розумінні зазначених положень ЦК України припинилось і представництво ОСОБА_2 за довіреністю, посвідченою Третьою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою 11.01.2008 року за реєстровим №2-33, у зв'язку з чим остання не мала правових підстав для укладання 23 червня 2009 року договору купівлі-продажу квартири №6, що знаходиться в будинку №21 по вулиці Матросова в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області від імені ОСОБА_6, який помер 28.03.2008 року.

Встановивши, що представництво ОСОБА_2 за довіреністю припинено у зв'язку зі смертю ОСОБА_6, який видав довіреність, суд прийшов до правильного висновку, що на час укладення оспорюваного правочину 23 червня 2009 року ОСОБА_2 з наведених підстав не мала повноважень на представництво інтересів ОСОБА_6 і обгрунтовано визнав недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 23 червня 2009 року, укладений між ОСОБА_2, яка діяла від імені ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_3(покупець), посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_7.

При цьому суд обгрунтовано стягнув з ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 69120 грн., які вона особисто отримала від ОСОБА_3 при укладанні договору, про що зазначено у п.2 договору(а.с.16).

Факт отримання від ОСОБА_3 вказаної грошової суми ОСОБА_2 підтвердила в судовому засіданні апеляційної інстанції.

При наведених обставинах висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_3 в частині визнання недійсним вказаного договору купівлі-продажу та стягнення грошової суми є таким, що відповідає обставинам справи та положенням діючого законодавства, що регулює встановлені правовідносини.

Що стосується висновку суду про стягнення з ОСОБА_4 в рахунок матеріального відшкодування заподіяної ОСОБА_3 моральної шкоди, то суд не врахував, що діючим законодавством, у тому числі положеннями ст.23 ЦК України, на яку суд послався у судовому рішенні, не передбачено відшкодування моральної шкоди з правовідносин, які склались між сторонами.

Положення ст.ст.1166,1167 ЦК України, на які посилався позивач в обгрунтування вимог про стягнення моральної шкоди, не поширються на встановлені між сторонами правовідносини.

Доказів, які б свідчили про про те, що у зв'язку із вчиненням недійсного правочину ОСОБА_3 завдано збитки та моральної шкоди в розумінні положень ч.2 ст.216 ЦК України, матеріали справи не містять.

Отже, висновок суду про задоволення позову ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди є помилковим, а тому рішення суду першої інстанції в зазначеній частині на підставі п.4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні вимог до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Доводи ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що вона була лише посередником, а тому не є належним відповідачем, не можуть бути взяті до уваги, оскільки по справі встановлено, що на час укладання 23 червня 2009 року договору купівлі-продажу вказаної квартири продавець ОСОБА_6, від імені якого вона діяла на підставі довіреності останнього від 11.01.2008 року, та укладала договір і отримувала грошові кошти за цим договором, помер 28.03.2008 року, а тому суд обгрунтовано визнав вказаний договір недійсним та стягнув отримані нею грошові кошти на користь ОСОБА_3

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що судове рішення, яким довіреність визнана недійсною, скасовано, не можуть бути взяті до уваги, оскільки довіреність ОСОБА_6, від імені якого вона діяла, припинена у зв'язку з його смертю, а тому суд прийшов до правильного висновку, що станом на 23 червня 2009 року її представництво за довіреністю ОСОБА_6 припинено і вона не мала правових підстав для укладання 23 червня 2009 року договору купівлі-продажу вказаної квартири від імені ОСОБА_6, який помер 28.03.2008 року.

Таким чином, рішення суду першої інстації в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23 червня 2009 року та стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 69120 грн., отриманих нею від ОСОБА_3 за цим договором, є таким, що відповідає обставинам справи та положенням діючого законодавства, що регулює встановлені правовідносини, підстав для скасування рішення суду в цій частині не встановлено.

З наведених мотивів апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 листопада 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 10 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди скасувати.

В задоволенні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, відмовити.

В іншій оскаржуваній частині рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 листопада 2013 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -