Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 03 липня 2014 року та за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 03 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 05 жовтня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_3 кредитні зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого у неї утворилась заборгованість перед банком, яка станом на 31 жовтня 2013 року складає 15 976,17 грн.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 726,17 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 03 липня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 05 жовтня 2006 року в розмірі 9701,63 грн., яка складається з боргу за кредитом у розмірі 4092,08 грн., за відсотками - 5359,55 грн. та штрафу - 250 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та просить залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого та апеляційного судів, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та просить ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Змінюючи рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач належним чином не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість. Звернувшись до суду 21 листопада 2013 року, позивач має право на стягнення платежів, строк внесення яких настав після 21 листопада 2010 року. Твердження ОСОБА_3 про те, що вона погасила заборгованість в січні 2010 року, а тому не мала боргу по картці, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наданим позивачем витягом з особового рахунку відповідача. Доводи апелянта, що позивач пред'явив позов з пропуском позовної давності стосовно усіх вимог, є необґрунтованими.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Установлено, що 05 жовтня 2006 року ОСОБА_3 на підставі заяви отримала у закритому акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 36 % на рік. Позичальник зобов'язувався погашати заборгованість щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості.

Відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2013 року утворилась заборгованість перед банком за кредитом у розмірі 15976,17 грн.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Однак всупереч вимогам статей 213, 214 ЦПК України суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув та не з'ясував граничний строк дії картки (місяць і рік), та чи надавалася відповідачу картка з новим строком дії, внаслідок чого питання про початок перебігу позовної давності за вимогами про повернення кредитних коштів не вирішено; не перевірив та не спростував належними доказами доводи відповідача про те, що вона погасила заборгованість за договором в повному обсязі та те, що після цього картку було анульовано у 2010 році (знищено в її присутності працівником банку); не перевірив наданий банком розрахунок заборгованості з урахуванням квитанцій (а.с. 30 - 34), наданих відповідачем.

Також апеляційний суд не перевірив, які саме правила користування платіжною карткою були погоджені відповідачем, враховуючи, що в матеріалах справи наявні правила в двох редакціях (а.с. 37 - 39, 42). Крім того, в матеріалах справи відсутні завірені належним чином копії вказаних правил, а текст вказаних копій є нерозбірливим, тому підстави вважати, що суд апеляційної інстанції їх досліджував належним чином відсутні. Таким чином, встановити та дослідити всі обставини справи суд апеляційної інстанції у повній мірі не міг.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення спору і ці порушення допущені судом апеляційної інстанції при розгляді справи, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 03 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська