22-ц/775/434/2015(м)
Головуючий у 1-й інстанції Кулик С.В.
Доповідач Пономарьова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді Пономарьової О.М.,

суддів Ігнатолі Т.Г., Попової С.А.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про надання дозволу на виготовлення проїзного документу та виїзд неповнолітніх дітей за кордон без дозволу батька за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

В серпні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача та зазначав, що з 11 жовтня 2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - ОСОБА_2, від якого має синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб розірвано і після розірвання шлюбу сини залишилися проживати разом з нею. Позивач посилається на те, що має родичів у Росії, Білорусії, Латвії, Великобританії, Іспанії, які запрошують її разом з дітьми до себе. Також вона має мету відвідати інші країни для відпочинку та оздоровлення, але без відповідно оформленого дозволу батька, діти не зможуть перетнути кордон. Відповідач безпідставно не бажає дати згоду на виїзд дітей, у зв'язку з чим діти переживають. Посилаючись на те, що батьківське право не може здійснюватися всупереч інтересам дитини, просила наданти дозвіл на виготовлення проїзного документу та виїзд неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон без згоди батька ОСОБА_2, та надати дозвіл на багаторазові короткочасні виїзди за кордон неповнолітнім ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 на один рік з дати набрання судовим рішенням законної сили до країн: Росії, Білорусії, Латвії, Великобританії, Іспанії, Єгипту, Туреччини, Польщі, Греції.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2015 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1. Наданий ОСОБА_1 дозвіл на багаторазові короткочасні виїзди неповнолітнім дітям - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, строком на один рік з дати набрання судовим рішенням законної сили, до країн: Росії, Білорусії, Латвії, Великобританії, Іспанії, Єгипту, Туреччини, Польщі, Греції.

Дозволено ОСОБА_1 оформлювати проїзні документи та згоди (заяви) для багаторазових короткострокових виїздів за кордон неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України строком на один рік з дати набрання судовим рішенням законної сили, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Розподілені судові витрати.

Не погодившись з рішення суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати на ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначав, що суд не взяв до уваги, що позивач порушує законні права батька на участь у вихованні дітей, розглянув справу у відсутність сторін, їх представників та представника третьої особи, що потягло прийняття незаконного рішення, яке суперечить інтересам дітей. Надані позивачем докази є неналежними та недопустимими, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В судове засіданні апеляційної інстанції сторони не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином: судовими повістками та телефонограмами, - причини неявки суду не повідомили і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що сторони не з'явилися у судове засідання без поважних причин.

Третя особа - Служба у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради - про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала листа, в якому просила розглядати справу без представника та при ухваленні рішенні максимально врахувати інтереси та законні права малолітніх дітей.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків, та що у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за кордон.

Проте погодитися з висновками суду не можна з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі і рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 червня 2012 року шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 11 жовтня 2003 року у Маріупольському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №929 - розірвано.

ОСОБА_1 змінила прізвище на «ОСОБА_1» у зв'язку з реєстрацією шлюбу 16 березн 2013 року.

Відповідно до свідоцтв про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виданих Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 28 серпня 2007, батьками останніх зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1, з якою діти проживають після розірвання шлюбу з відповідачем.

У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини та зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженимипостановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами).

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду, що не було дотримано позивачем.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги позивача та надаючи дозвіл на багаторазові короткочасні виїзди неповнолітніх дітей без дозволу та згоди батька строком на один рік до 9 країн, не врахував, що багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька, та надання дозволу на майбутнє на виїзд дітей за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування - суперечить положенням чинного законодавства та чинним законодавством не передбачено.

Суд першої інстанції, надаючи дозвіл на багаторазові короткочасні виїзди неповнолітніх дітей без дозволу та згоди батька, в рішенні доказів, що відповідач невмотивовано відмовляє у наданні згоди на строковий виїзд дітей, не навів, проте зазначив, що відповідач не заперечує проти надання дозволу на виїзд дітей за кордон, та врахував, шо у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за кордон, допустивши тим самим суперечливі висновки.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про надання дозволу на виготовлення проїзного документу та виїзд неповнолітніх дітей за кордон без дозволу батька.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про надання дозволу на виготовлення проїзного документу та виїзд неповнолітніх дітей за кордон без дозволу батька відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М. Пономарьова

Судді: Т.Г. Ігнатоля

С.П. Попова