АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5071/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Гаврилова О.В.
Доповідач: Кравець В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець В.А.,

Суддів - Ратнікової В.М., Семенюк Т.А.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Таунхаус Україна», про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 рокупозивач звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила стягнути з ОСОБА_1 860 000 грн. - основну суму боргу; 190 825 грн. 74 коп. - відсотки за безпідставне користування грошовими коштами та вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач отримав від неї грошові кошти, не маючи для цього жодної правової підстави, та використав їх у власних цілях.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2: 860000,00грн. безпідставно набутих грошових коштів та 190786,13грн. процентів за безпідставне користування грошовими коштами.

Вирішено питання судових витрат. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що позивачем не надано жодного доказу, що вона зверталась до ТОВ «Таунхаус-Україна» із будь-якими майновими вимогами. Так само не має жодного доказу на підтвердження відмови ТОВ «Таунхаус-Україна» від зобов'язань у виконанні вимог позивача.

Крім того, грошові кошти були передані на виконання зобов'язання та не були набуті відповідачем, оскільки їх отримало ТОВ «Таунхаус-Україна».

Зазначила, чинне законодавство не передбачає умов, за яких за домовленістю двох чи більше осіб відповідні обов'язки мають бути покладені на зовсім іншу особу. Тобто за домовленістю між позивачем та ТОВ «Таунхаус Україна» не може бути зобов'язано відповідача до вчинення певних дій.

Апелянт вважає, що суд порушив вимоги ст. 261 ЦК України, не застосувавши строк позовної давності за заявою відповідача.

В судовому засіданні апелянт скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача проти скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов частково, суд виходив з доведеності, обґрунтованості та наявності достатніх правових підстав для застосування ст. 1212 ЦК України, оскільки між сторонами відсутні договірні відносини.

Висновок суду відповідає обставинам справи та грунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що 11.01.2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Таунхаус Україна» в особі директора було підписано Договір № 2 про те, що: 1.ТОВ «Таунхаус Україна» бере на себе зобов'язання по будівництву котеджу площею 300кв.м. в АДРЕСА_1, на підставі затвердженого проекту в строк до 17.06.2006 року; 2. ОСОБА_2 бере на себе зобов'язання по інвестуванню будівництва даного котеджу в сумі 450000,00у.о. (1у.о.=5.10грн. Всього 2295000,00грн.) (а.с. 7).

11.01.2006 року відповідач ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 передоплату на будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_1, в розмірі 860000,00грн., про що відповідач написав розписку на звороті вищезазначеного договору (а.с. 8). Факт отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 860 000,00грн. визнаний сторонами у справі.

ОСОБА_1 є єдиним засновником ТОВ «Таунхаус Україна», основним видом діяльності якого є будівництво житлових і нежитлових будівель (а.с. 9-10).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 877 ЦК України підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов'язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов'язана надати відповідну документацію.

Пунктами 4, 5,12 Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 р. № 668 «Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду у капітальному будівництві» (в редакції від 01.08.2005р., яка діяла на час підписання договору), встановлено, що за договором підряду підрядник зобов'язується за завданням замовника на свій ризик виконати та здати йому в установлений договором підряду строк закінчені роботи (об'єкт будівництва), а замовник зобов'язується надати підряднику будівельний майданчик (фронт робіт), передати дозвільну документацію, а також затверджену в установленому порядку проектну документацію (у разі, коли цей обов'язок повністю або частково не покладено на підрядника), прийняти від підрядника закінчені роботи (об'єкт будівництва) та оплатити їх.

Договір підряду укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору підряду є: найменування та реквізити сторін; місце і дата укладення договору підряду; предмет договору підряду; договірна ціна; строки початку та закінчення робіт (будівництва об'єкта); права та обов'язки сторін; порядок забезпечення виконання зобов'язань за договором підряду; умови страхування ризиків випадкового знищення або пошкодження об'єкта будівництва; порядок забезпечення робіт проектною документацією, ресурсами та послугами; порядок залучення субпідрядників; вимоги до організації робіт; порядок здійснення замовником контролю за якістю ресурсів; джерела та порядок фінансування робіт (будівництва об'єкта); порядок розрахунків за виконані роботи; порядок здачі-приймання закінчених робіт (об'єкта будівництва); гарантійні строки якості закінчених робіт (експлуатації об'єкта будівництва), порядок усунення недоліків; відповідальність сторін за порушення умов договору підряду; порядок врегулювання спорів; порядок внесення змін до договору підряду та його розірвання. У договорі підряду сторони можуть передбачати інші важливі для регулювання взаємовідносин умови. Примірний договір підряду затверджується Держбудом.

Договір підряду вважається неукладеним (таким, що не відбувся) у разі, коли сторони не досягли згоди з усіх істотних умов. Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються відповідно до Цивільного кодексу України.

Разом з тим, підписаний ОСОБА_2 та директором (на час підписання) ТОВ «Таунхаус Україна» договір № 2, з усіх обов'язкових істотних умов договору підряду містить лише: найменування сторін; предмет договору підряду (який визначений як котедж за зазначеною адресою); договірну ціну; строк закінчення робіт (будівництва об'єкта); обов'язки сторін (які визначені лише як зобов'язання з будівництва котеджу та інвестування будівництва); джерела фінансування (які визначені як зобов'язання з інвестування будівництва), та не містить інших, визначених спеціальним нормативним актом, істотних умов договору підряду.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про те, що цей договір є неукладеним, адже сторони не погодили всі істотні умови, що притаманні йому.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого): 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, вірним є висновок про те, що договір № 2 є неукладеним, тому відповідач набув майно позивача - грошові кошти в сумі 860 000,00грн. без достатньої правової підстави.

Суд першої інстанції вірно визначився з правовідносинами, що склалися між сторонами і вірно застосував правило ст. 1212 ЦК України, оскільки між позивачем та відповідачем відсутні договірні відносини.

Частиною 2 ст. 1214 ЦК України передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього кодексу).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

З урахуванням викладеного, судова колегія, перевіряючи обрахунки суду першої інстанції щодо стягнення відсотків за безпідставне користування грошовими коштами, з ними погоджується, адже вони проведені на рівні облікової ставки НБУ.

Твердження апелянта про те, що позивачем не надано жодного доказу, що вона зверталась до ТОВ «Таунхаус-Україна» із будь-якими майновими вимогами, яке б відмовилося від зобов'язань у виконані її вимог є необґрунтованими, оскільки згідно інформації, наданої КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», щодо зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, об'єкту нерухомого майна: 07.09.2007р. право власності було зареєстровано за ОСОБА_1; 11.07.2011р. зареєстровано право власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 (а.с. 55).

Тобто, ні відповідач, ні третя особа, яку очолював він не мали наміру виконувати договір від 11.01.2006 року, що зайвий раз підтверджує його неукладеність, оскільки навіть не було вчинено дій на його безпосереднє виконання.

Посилання апелянта на те, що грошові кошти, що були передані на виконання зобов'язання не були набуті відповідачем, оскільки їх отримало ТОВ «Таунхаус-Україна» взагалі не підтвердженні будь-якими належними та достовірними доказами по справі.

Апеляційна інстанція також не приймає доводи представника ОСОБА_1 про те, що суд порушив вимоги ст. 261 ЦК України, не застосувавши строк позовної давності за заявою відповідача, оскільки вимогою повернення безпідставно набутих коштів та процентів за ними є позов, з яким ОСОБА_2 звернулась до суду.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Судді