У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області, про визнання прибудови та господарської споруди самочинним будівництвом, зобов'язання вчинити дії; зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділення частки майна в натурі, зобов'язання вчинити дії; зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області, про стягнення компенсації за зменшення частки у праві власності на житловий будинок, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 2 липня 2014 року, рішення апеляційного суду Чернігівської області від 26 серпня 2014 року та касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 26 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати самочинним будівництвом господарську споруду та прибудову до частини житлового будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, зобов'язати останню знести вказані об'єкти та відновити (відремонтувати) пошкоджену несучу стіну будинку між верандою літ. 1 (площею 11,90 кв.м.) та кімнатою 1-2 (площею 10,4 кв.м.), облаштувати засоби водовідведення із покрівлі кімнати 1-2, шляхом проведення відповідних заходів згідно із будівельно-технічною експертизою.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 здійснює прибудову веранди без дозволу її, як співвласника будинку, а також без визначених законом документів, що призвело до пошкодження несучої стіни та покрівлі належної їй частини будинку.

ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог просила провести поділ належного сторонам на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1 та виділити їй, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належну їм у житловому будинку частку в натурі відповідно до варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2014 року, а також зобов'язати ОСОБА_3 усунути порушення її права на земельну ділянку, шляхом облаштування засобів відведення води та снігу із покрівлі належної їй частини будинку відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи від 28 лютого 2014 року.

ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь компенсацію за зменшення розміру частки у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у розмірі 34 264 грн та припинити його право власності на належну йому частку у домоволодінні.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 2 липня 2014 року в первісному позові ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Виділено ОСОБА_4 в натурі 3/10 частин в існуючій площі забудови житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: коридор 2-2 площею 5,0 кв.м., кімнату 2-3 площею 7,7 кв.м., кухню 2-4 площею 12,4 кв.м., коридор 2-5 площею 2,8 кв.м., кладову 2-6 площею 1,7 кв.м., кімнату 2-7 площею 8,6 кв.м., загальною вартістю 157 700 грн.

Виділено в натурі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 4/15 частин в існуючій площі забудови житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: кімнату 2-1 площею 15,9 кв.м., кімнату 3-2 площею 16,4 кв.м., кімнату 3-3 площею 18,4 кв.м., загальною вартістю 209 303 грн.

Виділено в натурі ОСОБА_3 1/3 частину в існуючій площі забудови житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: кімнату 1-2 площею 10,4 кв.м., кімнату 1-3 площею 12,5 кв.м., кімнату 1-4 площею 12,4 кв.м., кухню 1-5 площею 11,3 кв.м., санвузол 1-6 площею 5,5 кв.м., тамбур 1-7 площею 4,8 кв.м., загальною вартістю 234 898 грн.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути порушення права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, кадастровий № :01:032:0674, шляхом облаштування засобів відведення води та снігу з покрівлі належної ОСОБА_3 частини будинку.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 компенсацію за зменшення частки у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у розмірі 34 264 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 26 серпня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення зустрічних позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та в частині розподілу судових витрат.

Відмовлено в зустрічних позовах ОСОБА_4 та ОСОБА_6

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а касаційна скарга ОСОБА_4 - задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 31 грудня 2004 року ОСОБА_7 передав у власність ОСОБА_8 1/3 ідеальну частину житлового будинку із надвірними спорудами по АДРЕСА_1. Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 25 квітня 2006 року ОСОБА_7 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0415 га по АДРЕСА_1. 11 липня 2006 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

Згідно із копією договору про порядок користування частинами житлового будинку між учасниками спільної часткової власності від 24 січня 1987 року ОСОБА_4 є власником 3/10 частин житлового будинку із надвірними спорудами по АДРЕСА_1. Відповідно до копій державних актів на право приватної власності на землю від 15 лютого 1998 року та 17 лютого 1998 року ОСОБА_4 передано у приватну власність земельні ділянки площею 324 кв.м. та 278 кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до копії договору про порядок користування частинами житлового будинку між учасниками спільної часткової власності від 24 січня 1987 року ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 18 вересня 1986 року є власником 1/10 частини житлового будинку по АДРЕСА_1

Згідно із договором дарування частини житлового будинку від 29 грудня 2001 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 4/15 частин житлового будинку із надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

Таким чином, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 є власником 1/3 частини вказаного домоволодіння та земельної ділянки площею 0,0415 га, ОСОБА_4 - 3/10 частин домоволодіння та земельних ділянок площею 324 кв.м. та 278 кв.м. ОСОБА_5 - 4/15 частин домоволодіння, ОСОБА_6 - 1/10 частини домоволодіння без землі.

Судами також встановлено, що висновком судової будівельно-технічної експертизи № С-407 від 28 лютого 2014 року запропоновано варіанти поділу спірного будинку АДРЕСА_1 між співвласниками.

Відповідно експлікації до плану, що є складовою технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1, до приміщень, які належать ОСОБА_5, відноситься веранда площею 11,9 кв.м. та тамбур площею 2,8 кв. м., які на даний час знесені, а на їх місці збудовано фундамент спірної прибудови.

Апеляційним судом встановлено, що будівництво прибудови до частини житлового будинку та господарської споруди виконується без відповідних дозвільних документів.

Відмовляючи в позові ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що ст. 16 ЦК України не передбачено такий спосіб захисту прав, як визнання об'єктів самочинним будівництвом, вона не надала докази істотного порушення будівельних норм і правил, неможливості перебудови об'єктів самочинного будівництва, відмови відповідача ОСОБА_4 перебудувати спірні самочинні об'єкти, не довела, що прибудова до частини житлового будинку та господарської споруди на належній ОСОБА_4 земельній ділянці порушує її право як власника, створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй майном. Знесені веранда та тамбур, на місці яких збудовано фундамент спірної будівлі, належать ОСОБА_5, а в матеріалах справи відсутні докази, що саме ОСОБА_4 здійснила самочинне будівництво. Відмовляючи в позові ОСОБА_3 в частині зобов'язання ОСОБА_4 здійснити утеплення та укріплення стіни приміщення 1-2, що межувала із знесеною верандою, суд виходив із того, що відповідно до даних технічного паспорту належне ОСОБА_4 приміщення не межує із приміщеннями ОСОБА_3

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4 та виділивши співвласникам в натурі конкретні частини домоволодіння відповідно до їх часток, суд першої інстанції взяв до уваги варіант поділу домоволодіння № 1, запропонований висновком судової будівельно-технічної експертизи № С - 407 від 28 лютого 2014 року, який не порушує права сторін та відповідає їх інтересам. Зобов'язуючи ОСОБА_3 усунути порушення прав ОСОБА_4 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, шляхом облаштування засобів відведення води та снігу з покрівлі належної ОСОБА_3 частини будинку, суд першої інстанції дійшов висновку, що вона є власником покрівлі та карнизів належної їй частини будинку, а тому зобов'язана нести витрати, пов'язані з його ремонтом та збереженням.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_6 та стягуючи з ОСОБА_3 грошову компенсацію за зменшення частки у праві власності на житловий будинок у розмірі 34 264 грн, суд першої інстанції виходив із того, що запропонований у висновку судової будівельно-технічної експертизи № С - 407 від 28 лютого 2014 року варіант компенсації за зменшення розміру частки не порушує права сторін та відповідає їх інтересам.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічних позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та відмовляючи в їх задоволенні, апеляційний суд виходив із того, що провівши реальний поділ будинку АДРЕСА_1 без визначення порядку користування земельною ділянкою, суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність землі у двох його співвласників - ОСОБА_6 та ОСОБА_5, отже, обмежив права останніх. Крім того, експертний висновок судової будівельно-технічної експертизи № С - 407 від 28 лютого 2014 року складено без урахування експертом даних технічного паспорту на спірне домоволодіння, внаслідок чого штучно зменшено загальну площу будинку і частку ОСОБА_5 у ньому, а також збільшено частку ОСОБА_3 За таких обставин відсутні підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 про стягнення компенсації вартості частки. Апеляційний суд також виходив із того, що ОСОБА_4 не довела порушення її прав ОСОБА_3 Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції в частині відмови в первісному позові ОСОБА_3, ураховуючи, що вона не надала доказів на підтвердження того, що спірні об'єкти самочинного будівництва збудовані з істотним порушенням будівельних норм і правил, їх перебудова є неможливою, а відповідач ОСОБА_4 відмовляється від такої перебудови.

Апеляційний суд дійшов висновку, що наявність державних актів на земельні ділянки на ім'я ОСОБА_4, які не оспорені, унеможливлює проведення поділу будинку, а при поділі будинку має перейти право власності чи право користування частиною земельної ділянки відповідно до належної частки у праві власності на будинок.

Із висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 30 ЗК України 1990 року (в редакції, чинній на час набуття ОСОБА_5 права власності на частину спірного будинку) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 90 ЗК Української РСР 1970 року (у редакції, чинній на час набуття ОСОБА_6 права власності на частину спірного будинку) на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.

З огляду на положення ЗК України, апеляційний суд не взяв до уваги, що сторони у справі є співвласниками будинку, а тому у зв'язку з набуттям права власності на частину будинку до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перейшло і право на земельну ділянку, на якій він розміщений для його обслуговування.

За таких обставин не можна погодитись із висновками апеляційного суду про неможливість поділу будинку між співвласниками без визначення порядку користування земельною ділянкою, ураховуючи відсутність земельних ділянок у ОСОБА_6 та ОСОБА_5, оскільки у кожного з них виникло право на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом ст. 364 ЦК України виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру), а також за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Відповідно до ст. 152 ЖК Української РСР переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів.

Як убачається із висновку судової будівельно-технічної експертизи № С - 407 від 28 лютого 2014 року, для проведення виділу часток житлового будинку в натурі необхідне проведення додаткових робіт із перепланування жилого будинку.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у частині вирішення зустрічних позовів, апеляційний суд у порушення ст. ст. 303, 316 ЦПК України обмежився висновком про те, що провести поділ житлового будинку неможливо з огляду на відсутність права у двох співвласників на земельну ділянку і не з'ясував, чи перейшло до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 право на землю (право власності чи право користування) у зв'язку з набуттям ними права власності на будинок, чи є неоформлення ними права власності чи права користування землею перешкодою для поділу будинку в натурі, належним чином не перевірив доводи і заперечення сторін.

Не можна погодитись і з рішенням суду першої інстанції у частині вирішення зустрічних позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_6

При поділі житлового будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також які підсобні будівлі передаються власнику.

Зазначені у рішенні суду першої інстанції частини будинку, які виділяються співвласникам не відповідають тим, які зазначені експертом у варіанті № 1, відповідно до якого суд провів поділ будинку.

Провівши поділ будинку в натурі суд першої інстанції не з'ясував, чи є дозвіл виконавчого комітету на переобладнання чи перепланування житлового будинку.

Водночас висновки судів у частині вирішення первісного позову ОСОБА_3 відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

За змістом ст. 376 ЦК України позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.

Як роз'яснено у п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З огляду на те, що ОСОБА_3 не надала належних і допустимих доказів на підтвердження порушення її права самочинним будівництвом до належного сторонам на праві спільної часткової власності житлового будинку, не довела, що перебудова самочинного будівництва є неможливою, не довела позовні вимоги в частині зобов'язання ОСОБА_4 здійснити утеплення та укріплення стіни приміщення 1-2, що межувала із знесеною верандою суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в первісному позові.

Таким чином, рішення судів першої та апеляційної інстанції у частині вирішення первісного позову ОСОБА_3 підлягають залишенню без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України, а у частині зустрічних позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 335, 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 2 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 26 серпня 2014 року у частині відмови в зустрічних позовах ОСОБА_4 та ОСОБА_6 скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 2 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 26 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник