У Х В А Л А

25 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів: Охрімчук Л.І., Григор'євої Л.І.,Сеніна Ю.Л.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Сумській області, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, третя особа - ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 18 листопада 2014 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та невідповідності зазначеного судового рішення викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

В обґрунтування підстав для подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року, від 19 листопада 2014 року, а також на постанову Верховного Суду України від 21 травня 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві ОСОБА_4 доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 18 лютого 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції виходив з того, що звільнення позивача проведено з дотриманням частини третьої статті 40 КЗпП України, оскільки роботодавець змінив дату звільнення позивача з урахуванням періоду його тимчасової непрацездатності.

Разом із тим в судових рішеннях суду касаційної інстанції, які надані заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що при звільненні позивача відповідачем не було дотримано положень частини третьої статті 40 КЗпП України, оскільки позивач звільнений з роботи в період його тимчасової непрацездатності; -

в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що звільнення позивачки відбулось з порушенням процедури, передбаченої трудовим законодавством, у період її тимчасової непрацездатності.

Отже, у справі, яка переглядається, та у справах, на судові рішення в яких посилається заявник в обґрунтування своєї заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України, наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції частини третьої статті 40 КЗпП України в подібних правовідносинах.

Порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Оскільки зі змісту наведених судових рішень та судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї й тієї самої норми матеріального права, у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року міститься висновок про те, що у разі встановлення факту звільнення особи з порушенням передбаченого законом порядку суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі, а відтак закон у таких випадках не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, у тому числі шляхом зміни дати звільнення працівника.

Таким чином, судове рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеному висновку, тому підстави для його перегляду, передбачені пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутні.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Управління відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Сумській області, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, третя особа - ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії, за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук

Л.І. Григор'єва

Ю.Л. Сенін