Справа № 266/631/15-ц
Провадженя№ 2/266/435/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2015 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шишиліна О.Г.,

при секретарі Маросіній Є.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Мащенко Л.І., Матьєва С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іноземного підприємства «СЖС Україна» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним наказу про припинення трудового договору №530 від 26.01.2015р., та його скасування, поновлення на роботі в попередній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, яка спричинена внаслідок незаконного звільнення, оскільки вона залишилася без засобів існування, погіршився стан її здоров'я. Наказ про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП вважає незаконним оскільки вона має переважне право на залишення на роботі у зв'язку із тим, що на її утриманні знаходяться мати, яка є інвалідом другої групи та батько, який хворий онкологічним захворюванням, батьки є пенсіонерами, вона є єдиним годувальником у сім'ї, крім того на цьому ж підприємстві в 2003 році вона отримала виробничу травму, та їй була привласнена 3 група інвалідності з втратою професійної працездатності 40%. Також зазначила, що в порушення ст. 49-2 КЗпП України її ніхто за два місяці до звільнення про скорочення з посади не попереджав, іншу роботу не пропонував, а тому підлягає поновленню на роботі з виплатою грошової компенсації за час вимушеного прогулу відповідно до положень КЗпП України. В подальшому уточнила свої позовні вимоги, окрім попередніх вимог зазначила, що в наслідок незаконного звільнення їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, переживаннях, погіршенні стану здоров'я, а також додаткових зусиллях в відшукуванні коштів на життєве існування, яку оцінює в 20000 грн. Окрім того вона змушена була звернутися до адвоката для підготовки позовної заяви, у зв'язку із чим нею понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1400 грн., які вона просила стягнути з відповідача на її користь, а також витрати по сплаті судового збору також покласти на відповідача.

Позивач у судовому засіданні, підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, додатково зазначила, що до скорочення штату працівників вона працювала на посаді асистента-хіміка, однак виконувала різну роботу у тому числі не пов'язану з її посадою, перед скороченням штату іншу роботу їй не запропонували, хоча вона була єдиним інвалідом на підприємстві у м. Маріуполі тільки пояснили, що йде скорочення штату. Чи були вакантні посади для неї вона не цікавилася. Мешкає вона разом зі своїми непрацездатними батьками, які отримують пенсію мати 1700 грн. та батько 2000 грн., також вона отримує пенсію по інвалідності у розмірі 940 грн. В центр зайнятості після скорочення вона не зверталася у зв'язку із тим, що вважала що її скоротили незаконно та вона повинна бути поновлена на роботі. Крім того в судовому засіданні позивачем визнані обставини, що із наказом про скорочення штатів її ознайомлено 07.11.2014р., до жодної профспілкової організації вона не належить.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав доводи позову та доповнив, що позивачку звільнили незаконно, тому що адміністрація підприємства не створила своєму працівнику - інваліду робоче місце, та звільнила позивача у зв'язку із скороченням штату хоча вона мала переважне право залишитися на роботі. Просив повністю задовольнити позов.

Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали надали письмові заперечення та пояснення аналогічні друг с другом. Вказали, що ОСОБА_1 була звільнена з законних підстав, та адміністрація не порушила її прав. Просили у позовних вимогах відмовити у повному обсязі.

Суд вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як вбачається із трудової книжки та не заперечується сторонами позивач 09.10.1995 р. прийнята на роботу до підприємства «СЖС Україна» на посаду тальмана, 01.01.2004 року переведена на посаду асистента лабораторії, а з 01.01.2007р. переведена на посаду асистента хіміка. 27.01.2015р. наказом генерального директору Іноземного підприємства «СЖС Україна» №350 від 26.01.2015 р. звільнено з зв'язку із скороченням штату за ст.40 п.1 КЗпП України. (а.с.8).

Як вбачається з копії наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 26.01.2015 р. ОСОБА_1 з наказом не погодилася про що 28.01.2015 р. зазначила, що не підлягає скороченню у зв'язку із тим, що є інвалідом 3 групи з втратою 40% працездатності, має на утримання непрацездатних батьків (а.с. 9, 114). В судовому засіданні позивачем визнано, що вказаний напис у наказі було нею зроблено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Як вбачається з наказу генерального директора №239 від 05.11.2014р. у зв'язку із скороченням об'ємів роботи і реорганізації структурних підрозділів посада асистента хіміка на якій працював позивач підлягала скороченню. Підпис позивача в наказі відсутній. (а.с.32). Проте як з'ясовано в судовому засіданні позивач вказала на те, що її з вказаним наказом було ознайомлено в період її відпустки, та підтвердила, що дійсно як зазначено в акті від 07.11.2014р. вона ознайомилася з зазначеним наказом про скорочення, але підписувати його не стала, оскільки вважала доцільним повернутися до вказаного питання після закінчення відпустки. (а.с.28). Також зазначила що профспілкова організація на підприємстві відсутня і до інших профспілкових організацій вона не належить і переїжджати на роботу у інший населений пункт де є філії відповідача вона не була згодна, оскільки допомагає батькам інвалідам.

З Довідки ІП «СЖС Україна» від 26.03.2015р. №742 вбачається, що на момент звільнення позивача вакансії для переводу відсутні, на підприємстві профспілкова організація відсутня. (а.с.53).

Згідно Спискового складу м. Маріуполя ІП «СЖС Україна» станом на 25.05.2015р. становить 9 посад з 9 осіб, серед яких відсутня посада асистента хіміка на якій працював позивач до звільнення. (а.с.142). В судовому засіданні позивач вказав, що має середню-технічну освіту і визнав, що жодна із посад, що залишилися після її звільнення не відповідають рівню її кваліфікації. Одже за таких підстав відсутні підстави для застосування ст.42 КЗпП України переважного права на залишення на роботі на які позивач посилається. (а.с.11-12, 14).

Крім того, відповідачем на обґрунтування скорочення чисельності штату надав документи, що протягом тривалого часу на підприємстві відбувався економічний спадок виробництва, внаслідок якого було працівників переведено спочатку на неповний робочий день, а потім відбувалося скорочення працівників. Рішення про скорочення робочого дня відбувалося за участі робочого колективу, в т.ч. і за згодою позивача. (а.с.54-78).

Згідно п.22 Колективного договору адміністрація зобов'язується офіційно повідомити про реорганізацію не пізніше ніж за 2 місяці.(а.с.77-84).

Як вбачається з статуту ІП «СЖС Україна» (а.с.85-90), виписки з ЄДР (а.с.125), наказу №97/3 від 17.04.1996р. про відкриття відділень (а.с.126), положення про відділення в містах і портах (а.с.127-128) - підприємство здійснює діяльність із юридичною адресою м. Одеса, його керівником являється Вознюк О.Л., а відділення на території України в т.ч. в м. Маріуполі здійснюють свою діяльність без утворення відособленої філії (юридичної особи).

З довідки №944 від 27.04.2015р. та списку працівників інвалідів на ІП «СЖС Україна» працюють 15 осіб інвалідів. Вакантні місця відсутні.(а.с.131-132).

Із спискових складів м. Маріуполь вбачається, що в період з липня 2014р. по січень 2015р. (а.с.57 58), на підприємстві в м. Маріуполі посада асистента хіміка складала із однієї особи і на ній працювала ОСОБА_1

З урахуванням наведених документів суд прийшов до висновку, що дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату працівників, позивача про скорочення штату було повідомлено з дотриманням вимог ст.492 КЗпП України та колективного договору за 2 місяці до звільнення, вакантних місць на підприємстві як на момент попередження так і звільнення не було, крім того позивачем в суді зазначено, що на іншу роботу в іншій місцевості він не погоджувався, кількість посад та робочих місць за якими позивач міг користувався переважним правом на залишення на роботі не було, звільнення відбулося без згоди виборного органу первинної профспілкової організації у відповідності до п.6 ч.1 ст.431 КЗпП України оскільки на підприємстві немає первинної профспілкової організації, наказ про попередження та наступне звільнення видано уповноваженою особою, та виплачено позивачу вихідну допомогу в сумі 2959 грн., що дорівнює її місячному окладу.

Таким чином, звільнення позивача проведено згідно вимог трудового законодавства наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) №К/РЕ 000350 від 26.01.2015р. є законним та скасуванню не підлягає, у зв'язку із чим позивач поновленню на роботі не підлягає.

Оскільки судом не встановлено порушень трудових прав позивача вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди не підлягають задоволенню за відсутності правових підстав.

Що стосується доводів позивача про порушення відповідачем вимог попередження про наступне звільнення, а саме попередження в період відпустки, слід зазначити, що дійсно в судовому засіданні встановлено, що позивач в період з 04.11.2014р. по 11.11.2014р. та з 19.01.2015р. по 24.01.2015р. знаходилася у відпустці (а.с. 72, 73), а з 12.11.2014р. по 17.01.2015р. перебував на лікарняному. (а.с.74-76). Про те чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. Така ж думка викладена в абз.6 п.19 Постанови ПВСУ №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів».

доводи представника позивача про зобов'язання відповідача створити для позивача штатну посаду, т.я. вона являється інвалідом не заслуговують уваги, оскільки як з'ясовано судом на підприємстві працює 15 інвалідів, а створення в підрозділі м. Маіуполя, що не є обособленою філією окремої посади для інваліда трудовим законодавством не передбачено.

Інші документи, що містяться в матеріалах справи не впливають на висновки суду, щодо предмету спору.

Витрати на правову допомогу понесені позивачем загальною сумою 1400 грн. (а.с.103-105) та судовий збір в сумі 243,60 грн. за вимогами немайнового характеру (а.с.93, 94) належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи і відповідно до ст.88 ЦПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 36-44, 221-242 КЗпП України, ст. 10, 11, 57, 58, 58, 60, 61, 212, 215, 224 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Іноземного підприємства «СЖС Україна» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та судових витрат - відмовити повністю.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Шишилін О. Г.