Справа № 188/510/15-ц
Провадження № 2/188/322/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Філіповій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача та зазначає , що 13.08.2013 р. він , в якості покупця та ОСОБА_3 , в якості продавця , домовилися про купівлю-продаж нерухомого майна , а саме - житлового будинку разом з господарчими спорудами розташованими за адресою - АДРЕСА_1 . На момент домовленості між ними про укладення угоди , зазначене нерухоме майно належало відповідачу на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу , що був посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 25.09.2012 р. № 104141 , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно .

Вони домовилися з відповідачем , що договір укладений між ними посвідчать нотаріально згодом , оскільки він посилався на незадовільний стан свого здоров"я та небажанням відлучатися з місця свого проживання.

На підтвердження укладення договору купівлі-продажу відповідач надав йому власноручно написану розписку від 17.08.2013 р. про те , що він отримав від нього гроші за продаж вищевказаного нерухомого майна в сумі 50 000 грн.

При необхідності , факт передачі грошей за нерухоме майно можуть підтвердити свідки зазначені у розписці .

Також відповідач вивіз свої речі з будинку , передав йому ключі від нього , а він ввіз свої речі та зареєстрував місце проживання у цьому будинку .

Впродовж всього часу проживання у цьому будинку , він неодноразово звертався до відповідача з проханням все ж таки зареєструвати належним чином своє право власності на нерухоме майно , але він ухилився від нотаріального посвідчення договору , посилаючись на сильну зайнятість. Зголдом він втратив з ним зв"язок.

На протязі всього часу проживання в цьому будинку він сплачує послуги за використану електроенергію , отримує кореспонденцію , обробляє садибу , господарює на території придбаного домоволодіння на власний розсуд. На підтвердження факту його проживання за зазначеною адресою було складено акт депутатом Миколаївської сільської ради.

Просить суд :

- визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений 13.08.2013 р. між ним , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - дійсним .

- визнати за ним , ОСОБА_1 право власності на житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1 з господарчими будівлями та спорудами ( перелік надається ).

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги , дав пояснення щодо фактичних обставин справи і дані пояснення є аналогічними до вищезазначеного . Просить суд позов задовольнити .

Відповідач позов визнав і на підтвердження даної позиції зазначив , що дійсно він домовився з позивачем про купівлю-продаж житлового будинку , який належить йому на праві приватної власності. Також підтвердив , що гроші за свій будинок він отримав від позивача та надав йому письмову розписку. Нотаріально посвідчити договір вони не змогли по тій причині , що він не зміг з"явитися до нотаріуса . Причиною до цього є те , що він довгий час знаходився в реабілітаційному центрі в м. Дніпропетровську , лікувався від наркотиків та перебував під постійним наглядом у пастора релігійної секти. На даний час у нього проблем з наркотиками немає. Просить суд позов задоволити.

Вислухавши сторони , вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено , що згідно технічного паспорту на садибний ( індивідуальний ) житловий будинок № 8 виготовленого 10.07.2012 р. Павлоградським міжміським БТІ власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4.

Договором купівлі-продажу від 25.09.2012 р. посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної контори Дніпропетровської області ОСОБА_4 продала , а ОСОБА_3 ( позивач по справі ) купив вищезазначений будинок.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується той факт , що спірний будинок дійсно належить позивачу.

Письмовою розпискою позивача зазначається , що останній отримав від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 50 000 грн. за купівлю-продаж будинку АДРЕСА_1. Плата за будинок та земельну ділянку здійснена в повному розмірі.

В акті проведення перевірки факту проживання складеного депутатом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 15.04.2015 р. зазначається , що ОСОБА_1 дійсно прописаний і проживає за вищезазначеною адресою. З ним проживають дружина і двоє дітей.

Звертаючись до суду з даним позовом , позивач виходив з того, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, а тому, згідно ч.2 ст. 220 ЦК України, є підстави для визнання такого договору дійсним, а також для визнання права власності на майно за позивачем.

Проте з такою позиціє позивача суд не погоджується.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу зокрема житлового будинку(квартири) укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови від 6 листопада 2009р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210,640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Оскільки договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна підлягає як нотаріальному посвідченню, так і державній реєстрації, у суду не має правових підстав для задоволення позовних вимог .

На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 3 , 57, 212-214,218 ЦПК України , ст.ст.182, 220 , 328 ,638 , 657 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно - залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03.06.2015 р.

Суддя М. П. Полубан