АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3398/15 Справа № 208/3891/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ричка С. О. Доповідач - Волошин М.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічне акціонерне товариство «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 28 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» про відшкодування шкоди спричиненої умисними діями та бездіяльністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» про відшкодування шкоди нанесеної умисними діями та бездіяльністю ПАТ «Дніпродзержинська теплоцентраль», згодом позивачка подала уточнення до позовної заяви, в яких просила суд зобов'язати ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» удосконалити проект капітального ремонту розроблений за договором № 1973 від 05.04.2001 року, відповідно то технічного стану будинку АДРЕСА_1 на період 2014 року.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 28 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» про відшкодування шкоди спричиненої умисними діями та бездіяльністю, задоволені.

Зобов'язано ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» удосконалити проект капітального ремонту розроблений за договором № 1973 від 05.04.2001 року, відповідно то технічного стану будинку АДРЕСА_1 станом на 2014 року.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та на неповен з'ясування обставин справи ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог позивачки.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 грудня 2010 року ПАТ-«Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» було зобов'язано виконати реконструкцію та капітальний ремонт будинку АДРЕСА_1, відповідно до проекту від 19 серпня 2004 р. розробленого ДПІ - «Дніпродзержинськцивільпроект» за договором № 1973 від 05 квітня 2001 року.

На момент винесення рішення суду від 13 грудня 2010 року, проект за договором № 1973 був скасований ДПІ - «Діпродзержинськцивільпроект» по причині закінчення терміну реалізації проекту.

ПАТ - «ДДТЕЦ» не виконало рішення житлової комісії виконкому міської ради м. Дніпродзержинська про зобов'язання виконати капітальний ремонт АДРЕСА_1 та замовити проект цього ремонту, оскільки заключний договір за № 1973 зазначав роботи на посилення деформованих конструкцій будинку та облаштування санвузла в АДРЕСА_1, що підтверджується копію договору №1973 від 05 квітня 2001р. Цей договір не був договором на розробку проекту капітального ремонту будинку, про що свідчить лист проектного інституту від 07 березня 2003 за №94. Облаштування зазначені в актах обстежень АДРЕСА_1 повної відсутності санітарно-технічних вимог, проектом не передбачалося, що підтверджує акт санепідемстанції м. Дніпродзержинська від 29 травня 2001 р. №569-2/1, та комісійний акт обстеження від 06 березня 2002 року. ПАТ «ДДТЕЦ» не виконало умови, якими зазначено, що проектно-кошторисна документація на капітальний ремонт - надається до виконкому міської ради міста, на погодження цієї документації до реалізації. На погодження проект розроблений за договором №1973 до міської ради не надавався, про що свідчить лист виконкому міської ради від 02 грудня 2011 року № Б -4954.

Копії проекту, які позивач мала на руках і які були завірені мокрою печаткою проектного інституту, були розглянуті відділом архітектора міста та був виконаний аналіз проекту, в якому зазначено, що проект є невідповідним і в тому стані, що він є, міська рада не може його затвердити до реалізації. Підтвердженням невідповідності проекту є лист виконкому міської ради від 25.01.2014 №Б-478.

Відповідно до зазначених письмових доказів, проект розроблений за договором № 1973 не є проектом капітального ремонту і не є проектом реконструкції АДРЕСА_1. Окрім того з повідомлення ДПІ «Дніпродзержинськцивіпроект» за 10 років по будинку пройшли невід'ємні зміни технічного стану будинку, тому будинок підлягає новому обстеженню. А в зв'язку з тим, що проект за договором № 1973 не був реалізований і за 10 років він технічно застарів, то цей проект підлягає удосконаленню.

Задовольняючи позовні вимоги позивачки, суд першої інстанції керувався ст. 9, 23, 101 ЖК України і виходив із того, що позовні вимоги позивачки є доведеними та обґрунтованими.

Однак, із такими висновками погодитись неможливо.

Так відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року зазначено, що «у мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на статті 10, 11, 60, 212 та 214 ЦПК (статті 224 - 226 ЦПК - при ухваленні заочного рішення) й інші норми процесуального права, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов'язки сторін. У разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини, які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає, оскільки суд посилався на норми матеріального права, які не регулюють спірні правовідносини та не навів ні однієї норми права, що підтверджує обґрунтування позовних вимог.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Так, способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту суб'єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення(визнання) порушених(оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст.16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. При цьому, особа, право якої порушено, може скористатися відповідно до ст.16 ЦК України, не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Частиною 2 ст.16 ЦК встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Положення ст.ст.9, 23, 101ЖК України містять загальні положення про право державної власності та засади захисту права власності. Зазначені норми закону не встановлюють конкретних заходів захисту певних чи окремих категорій прав.

Отже, діюче законодавство передбачає застосування конкретного способу захисту цивільного права, яке залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Під час розгляду і вирішення цивільної справи суд визначає спосіб захисту виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, характеру порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Як видно із справи, обраний позивачаем спосіб захисту порушеного права, що зазначений в позовній заяві, який суд частково визнав таким, що підлягає захисту у зазначений у судовому рішенні спосіб, не є способом захисту цивільного права та інтересу в розумінні ст.16 ЦК України, оскільки не є конкретним способом захисту права.

Крім того, господарська діяльність відповідача ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» згідно Закону України від 02.06.2005 року «Про теплопостачання» не передбачає такого виду діяльності, як удосконалення проектів капітального ремонту житлового будинку. Такі функції відносяться до органів місцевого самоврядування.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, оскільки судом порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору (п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України) з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивачки.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 28 січня 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» про відшкодування шкоди спричиненої умисними діями та бездіяльністю, відмовити.

Рішення апеляційного суду чинне з моменту проголошення та може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.П.Волошин

Судді: Е.Л.Демченко

Т.Р.Куценко