Справа №591/8611/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Шелєхова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/450/15 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Фрум» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум»

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 19 січня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», третя особа: ОСОБА_4

про визнання договору поруки недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 19 січня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволений.

Визнаний недійсним з моменту підписання договір поруки, укладений 26 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та АКБ «Форум».

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк Фрум» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову. При цьому з посиланням на ч.2 п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначає, що станом на 18 листопада 2014 року - день звернення ОСОБА_3 до суду з вимогою про визнання недійсним договору поруки від 26 грудня 2007 року, сплив трирічний строк позовної давності, встановлений в ст.257 ЦК України, а ухвалене у справі рішення належним чином не вмотивоване та базується на суперечливих фактах, що свідчить про його незаконність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ПАТ «Банк Фрум» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» -Самохіна А.М., який апеляційну скаргу підтримує з мотивів у ній викладених, пояснення ОСОБА_3, його представника ОСОБА_7, ОСОБА_4, які проти скарги заперечують, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Вирішуючи наявний спір та задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що замість позивача оспорюваний договір поруки був підписаний іншою особою, волевиявлення позивача на укладення договору поруки було відсутнє.

Колегія суддів вважає висновок суду законним та обгрунтованим.

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом до ПАТ «Банк Форум», який мотивував тим, що 26 грудня 2007 року від його імені був підписаний договір поруки з АКБ "Форум" в забезпечення виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору від 26 грудня 2007 року та додаткових угод до нього. Згодом проведеною у справі судовою почеркознавчою експертизою було встановлено, що договір підписаний не позивачем, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. Оскільки ПАТ «Банк Форум» звернувся до суду з позовом та стягнув з ОСОБА_4, як з боржника та ОСОБА_3, як з поручителя суму кредитної заборгованості в солідарному порядку, просив визнати недійсним договір поруки з моменту підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонами визначати умови такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ).

Частинами 1-3, 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за

зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах

заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін ті інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, 26 грудня 2007 року між АКБ "Форум" та ОСОБА_4 укладений кредитний договір №0253/07/17-N, до якого згодом була підписана додаткова угода №1 (справа № 2-3887/09 а.с. 7-9).

26 грудня 2007 року від імені позивача був підписаний договір поруки з АКБ "Форум" в забезпечення виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору та додаткових угод до нього (справа № 2-3887/09 а. с. 23 ).

Як вбачається із висновку почеркознавчої експертизи № 36 від 28 лютого 2014 року за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003538 від 14 травня 2013 року, підпис від імені ОСОБА_3 у договорі поруки від 26 грудня 2007 року, що розташований у рядку "___Маковий О.П." виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису (а.с. 9-19).

З урахуванням фактичних обставин справи та наданих доказів суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та обґрунтовано не задовольнив клопотання відповідача про застосування строку позовної даності, про що також йдеться в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зазначаючи про пропуск позивачем строку позовної давності звернення до суду, Банк посилається на докази, які є припущеннями, та які не можуть бути покладені в основу судового рішення. Зокрема, зазначає про те, що у 2009 році АКБ "Форум" звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заборгованості, що утворилась за кредитним договором №0253/07/17-N, укладеним з ОСОБА_4 За рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 грудня 2009 року, яке набрало законної сили, стягнута з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в солідарному порядку сума кредитної заборгованості ( а.с.68справа №2-3887/2009). Про наявність справи в суді та її слухання апелянт вважає, що позивач знав, про що свідчать документи, що маються у цивільній справі про стягнення заборгованості, а саме: телефонограма від 26 грудня 2013 року ОСОБА_3 на належний йому мобільний телефон, про повідомлення про час і місце слухання справи(а.с.84), акт про повідомлення та вручення повістки і документів ОСОБА_3 від 22 жовтня 2009 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3 пропонувалось отримати уточнення ціни позову до позовної заяви, розрахунок заборгованості, повістку про виклик до суду у справі №2-3887/2009. Але акти не містять підпису ОСОБА_3, свідків - сторонніх осіб, вони складалися працівниками Банку, тобто, зацікавленими особами відповідача, а тому, суд не може прийняти цей доказ як достовірний.

При вивченні матеріалів цивільної справи №2-3887/2009 виявлено, що конверти з поштовою кореспонденцією на імя ОСОБА_3 поверталися до суду без вручення, з відміткою: «за зазначеною адресою не проживає». Матеріали справи не містять жодного доказу про те, що ОСОБА_3 знав про існування та розгляд справи судом першої інстанції. Конверт з копією ухваленого судового рішення, адресованого ОСОБА_3, з відміткою «Адресат виїхав» також без вручення повернувся до місцевого суду. Вперше у матеріалах цивільної справи 21 травня 2013 року з'явилась заява ОСОБА_3 про видачу судового рішення.

Апеляційним судом на клопотання представника відповідача витребувані та вивчені матеріали виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за рішенням суду у справі №2-3887/2009 та встановлено, що вони не містять будь-яких доказів про те, що ОСОБА_3 знав про виконання судового рішення про стягнення з нього, як з поручителя, заборгованості по кредитному договору; матеріали кримінального провадження, розпочатого 14 травня 2013 року за заявою ОСОБА_3, з яких вбачається, що 14 травня 20143 року ОСОБА_3 звернувся до міліції із заявою про шахрайське заволодіння ОСОБА_4 грошовими коштами шляхом підробки його підпису у договорі поруки.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснила, що на час судового спору про стягнення заборгованості вона уже не підтримувала відносин з позивачем, знаходилася в Києві, вона особисто не мала розмови з останнім, не доводила йому до відома про наявність справи про стягнення заборгованості з них обох у солідарному порядку.

Апелянтом не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження пропуску позивачем позовної давності звернення до суду.

Колегія суддів також не може сприйняти як належний доказ ту обставину, що у тексті позовної заяви про визнання недійсним договору поруки йдеться про те, що про існування договору поруки, укладеного від імені позивача, він дізнався, коли Банк подав позов до суду про стягнення суми заборгованості з ОСОБА_4 і ОСОБА_3, тобто у серпні 2009 року. Дійсно, про це йдеться у первісній позовній заяві, але, з цього приводу представник позивача ОСОБА_8, який за його поясненнями у суді апеляційної інстанції, складав та підписував у якості представника позовну заяву, допустив описку, яка в подальшому була виправлена у змінених позовних вимогах. Не вірити поясненням представника позивача у суду нема підстав, тим паче, за відсутністю інших переконливих достовірних доказів, які б свідчили про обізнаність позивача, починаючи з 2009 року, про існування оспорюваного ним договору поруки.

Письмові докази свідчать про те, що вперше про існування договору поруки ОСОБА_3 дізнався у травні 2013 року. Іншого відповідачем не доведено.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору поруки в у листопаді 2014 року, з урахуванням положень ст.ст. 257, 261 ЦК України, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_3 звернувся до суду в межах строку позовної давності, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні його позовних вимог за пропуском строку звернення до суду.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів не знаходить підстав для його зміни чи скасування.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Фрум» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 19 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді