Справа № 740/1148/15 Провадження № 22-ц/795/1092/2015 Головуючий у I інстанції: Діденко О. П.
Категорія: цивільна Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

28 травня 2015 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Кузюри Л.В., Вінгаль В.М.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Кірове Токмацького району Запорізької області, на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, розпочавши стягнення з 12.03.2015 року і продовжуючи до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору та на користь ОСОБА_2 38,00 грн. у відшкодування понесених нею витрат на проїзд представника позивача у судове засідання.

Непогоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у сумі 2 100 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду не відповідає ст.88 ЦПК України, оскільки позивачем, яка не є фахівцем в галузі права і якій потрібна була правова допомога, були витрачені кошти на правову допомогу, що підтверджено документально, а саме актом прийому-передачі виконаних робіт, який підписаний сторонами та скріплений печаткою.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст. 180 СК України ОСОБА_3 зобов'язаний утримувати свого сина ОСОБА_4 до досягнення ним повноліття та визначив аліменти у розмірі 1/4 частці всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.

Зважаючи на те, що апелянт не оскаржує рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину, рішення в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позивачем документально не підтверджено розмір понесених нею витрат на правову допомогу, яку надавала їй адвокат ОСОБА_1, оскільки сам акт прийому-передачі виконаних робіт за відсутності платіжного доручення, не є документальним підтвердженням таких витрат, а тому суд не знайшов підстав для стягнення вищевказаних витрат з відповідача на користь позивача.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на правову допомогу.

За ч.ч. 1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2015 року між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_1 був укладений договір про надання правової допомоги, предметом якого є надання юридичної допомоги (послуги), пов'язаної з представництвом та захистом інтересів ОСОБА_2 (а.с.23-25).

На підтвердження вартості наданих виконавцем позивачу послуг було складено Акту прийому-передачі виконаних робіт, згідно якого витрати на правову допомогу становлять 2100 грн. (а.с.65).

Разом з тим, стягненню підлягають лише документально підтверджені судові витрати (ст. 88 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), фінансові документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 17.10.2014, № 10 „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах").

На підтвердження витрат на оплату правової допомоги позивач ОСОБА_2 надала акт прийому-передачі виконаних робіт (а.с.65), однак вказаний акт не є фінансовим документом (в розумінні норм Податкового Кодексу України), який видається при прийнятті обігових коштів без використання розрахунково-касового апарату.

За наведених вище вимог закону та вивчених матеріалів справи, колегія апеляційного суду вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу через їх недоведеність належними та допустимими доказами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо належності документального доказу, а саме акту прийому-передачі на підтвердження витрат на оплату правової допомоги є необґрунтованими та не дають підстав для скасування законного і обґрунтованого рішення суду.

Переглядаючи законність рішення суду першої інстанції та розглядаючи апеляційну скаргу на підставі вимог ст. 303 ЦПК України не встановлено підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, для ухвалення нового рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Судді: