Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1625/14-ц Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 53 Доповідач Забродський М. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Забродського М.І.

суддів: Снітка С.О., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АПБ-Цегла» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АПБ-Цегла»

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 січня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 10 298,69 грн. заборгованості при звільненні з урахуванням суми щомісячної індексації і компенсації коштів та 2 000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що згідно наказу №16-км від 14 березня 2014 року він був прийнятий на роботу водієм транспортного засобу в ТОВ «АПБ-Цегла».

За угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України наказом №73-км від 28 липня 2014 року позивач був звільнений з роботи.

Проте остаточний розрахунок з ним по заробітній платі не був проведений і заборгованість по ній складає 10298,69 грн.

Відповідач зазначені кошти не виплачує, посилаючись на їх відсутність.

За таких обставин ОСОБА_2 спричинена і моральна шкода, яка полягає в тому, що він не має змоги здійснити покупку необхідних речей, продуктів харчування, перебуває у пошуку інших джерел для надходження коштів на утримання сім'ї.

У грудні 2014 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на свою користь 16131,51 грн. в якості невиплаченої суми щомісячної компенсації коштів на час сплати (а.с. 58).

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «АПБ-Цегла» на користь ОСОБА_2 9030грн. 86коп. заборгованості по заробітній платі, 4481грн. 25коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та 2000 грн. моральної шкоди.

В решті розміру виплат відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ТОВ «АПБ-Цегла» на користь держави 487грн. 20коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «АПБ-Цегла» просить скасувати рішення суду першої інстанції, в частині стягнення з товариства моральної шкоди в сумі 2000 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Посилається на те, що рішення районного суду в оскаржуваній частині є незаконним

та необґрунтованим, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема, суд першої інстанції, під час розгляду справи, не з'ясував чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду.

Вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 2000 грн. не обґрунтований, а визначена сума нічим не підтверджена.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «АПБ-Цегла».

28 липня 2014 року він був звільнений за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Проте заробітну плату, яку нарахувало товариство позивачу не було виплачено при звільненні.

Відтак суд першої інстанції правильно вважав, що вимоги позивача у цій частині позову є обґрунтовані, задовольнив їх частково і відповідачем таке рішення не оскаржується.

Згідно з ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівникові проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч.ч.3,4 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана розміром цього відшкодування.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний характер.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу відповідач нарахував за період роботи з травня 2014 року по липень 2014 року заробітну плату у розмірі 11021,30 грн. проте її не виплачував. Не виплатив її ОСОБА_2 і при звільненні з роботи у розмірі 9030.86 грн., що підтверджується довідкою(а.с.35).

Не дивлячись на те, що рішенням суду задоволено частково вимоги позивача про стягнення 9030,86 грн. заробітної плати і яке допущене до негайного виконання з 23 січня 2015 року, ТОВ «АПБ-Ценгла» не виконувала його до 07 березня 2015 року.

Відтак колегія суддів вважає, що не отримуючи своєчасно заробітну плату, позивач зазнавав маральних страждань, оскільки він був позбавлений тривалий час можливості належно утримувати свою сім'ю.

Тому визначений судом першої інстанції розмір у 2000 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

При розгляді справи районним судом дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують і на правильність його рішення не впливають.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АПБ-Цегла» відхилити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: