Номер провадження: 22-ц/785/2131/15
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі :

головуючого судді - Суворова В.О.

судді - Черевко П.М.

судді - Артеменко І.А.

при секретарі -Фабіжевській Т.С.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представників ОСОБА_4 -ОСОБА_5 та ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 18 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_7 про стягнення аліментів на повнолітнього сина , що продовжує навчання, у розмірі 1/3 частини із всіх видів доходів щомісячно до досягнення 23 років,

встановила:

01 квітня 2014 року позивач звернувся з зазначеним позовом. Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що він проходить навчання в Одеському морехідному училищі рибної промисловості ім. А.Соляника, та його навчання буде продовжуватись до 01.08.2015 р., у зв'язку з чим він потребує матеріальної допомоги, а відповідач не надає таку допомогу , хоча в змозі її надавати, у зв'язку з чим просить задовольнити вимоги.

Заочним рішенням суду першої інстанції від 22 квітня 2013 року позов задоволено частково (а.с.17). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2014 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Скасоване заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2013 року.

Представники відповідача частково визнали позовні вимоги, вказуючи, що він у добровільному порядку надав кошти на навчання сина, згоден сплачувати аліменти за той час, коли позивач буде проходити навчання. Але з врахуванням того, що він не має постійного місця роботи та постійного заробітку, згодний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від18 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь і на утримання ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 01 квітня 2013 року і до закінчення навчання, а саме до 01 серпня 2015 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в дохід держави у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового рішення, яким просить задовольнити позов у повному обсязі .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду в межах вимог скаржника і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання .

У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідач та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 березня 1994 року. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився ОСОБА_2 Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 червня 2012 р. шлюб між сторонами було розірвано. Після розлучення батьків дитина залишилася проживати разом з матір'ю. ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач набув повноліття. Відповідно до договору №87 про підготовку фахівця від 09 січня 2011 року ОСОБА_2 навчається в Одеському морехідному училищі рибної промисловості ім. А. Соляника на денній формі навчання на контрактній основі, термін навчання закінчується 01 серпня 2015 року. Вартість навчання складає 7 000 грн. на рік (а.с.4). Судова колегія дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що у зв'язку з навчанням позивач несе додаткові витрати, пов'язані з проїздом до навчального закладу, який знаходиться в межах населеного пункту, де проживає позивач, забезпеченням навчальною літературою, необхідністю одягатися, нормально харчуватися та інтелектуально розвиватися, та інші витрати.

Позивач просить суд призначити йому аліменти до досягнення їм 23 років. 23 роки позивачу виконується 04 березня 2018 року. Строк навчання відповідно до контракту у позивача закінчується 01 серпня 2015 року. Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, який в відповідності до ч.2 ст. 199 СК України стягнув аліменти до закінчення позивачем навчання, тобто до 01 серпня 2015 року.

Суд першої інстанції вірно встановив, що відповідач стояв на обліку ПП "С4 Поінт Морська компанія", яка здійснює працевлаштування моряків. Відповідач працював за індивідуальним контрактом на судні "STELLAR ATLANTIC" з 02 лютого по 03 липня 2013 року на посаді 2-го помічника капітана. Відповідно до відміток у паспорті моряка відповідача він знаходився у рейсах 19 травня 2010 року, з 22 грудня 2010 року по 25 червня 2011 року , з 14 вересня 2011 року по 06 січня 2012 року , з 23 січня 2012 року по 02 травня 2012 року, з 14 червня 2012 року по 20 грудня 2012 року , з 31 січня по 03 липня 2013 року де займав посади 2 та 3 помічника капітана. Вказане дає можливість прийти до висновку, що відповідач на час звернення позивача був працевлаштований, отримував дохід, який йому дозволяє надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину на час навчання.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано стягнув аліменти у твердій грошевий сумі, оскільки в позові він просив стягнути 1/3 частину із всіх видів доходів відповідача.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь позивача аліменти в твердій грошевий сумі з наступних підстав.

Згідно з нормами ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Законодавець дозволяє стягувати на користь повнолітнього сина аліменти у твердій грошевій сумі на час навчання у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як було встановлено судом першої інстанції відповідач працює не на постійній основі, а кожен раз укладаючи нові контракти з судновласниками через компанію посередника, яка займається працевлаштуванням моряків. Відповідач укладає контракти з різними судновласниками. Рейси відповідача тривають від трьох до шістьох місяців. Між рейсами існують перерви, коли відповідач не працює. Кожен раз відповідач займає різні посади, та отримує різну заробітну платню. Як убачається з пояснень представників відповідача середньомісячний оклад відповідача складає 1400 доларів США. В 2014 році він знаходився у рейсах 6 місяців. У відповідача на майбутнє не укладений контракт на працевлаштування, та майбутнє працевлаштування залежить від певних причин, які пов'язані не тільки з бажанням відповідача бути працевлаштованим. Тому судова колегія приходить до висновку, що відповідач працевлаштований не на постійній основі та отримує заробітну платню не регулярно. Все перераховане дозволило суду першої інстанції зробити обґрунтований висновок, що відповідач має нерегулярний дохід та існують інші обставини, що мають істотне значення, які не дозволяють стягнути аліменти в частці від доходу.

Апелянт не погоджується з розміром стягуваних аліментів, вказуючи, що у нього є витрати на навчання, життя, побут, а тому суми у розмірі 1000 грн. йому не вистачатиме. Судова колегія розглядаючи вказаний довід апелянта керується ч.1 ст. 182 СК України, відповідно до якої при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Також судова колегія звертає увагу на правову позицію, яка викладена в Постанові Верховного Суду України від 24.12.2014 року, справа № 6-186ц14, відповідно до якої при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Крім того, судова колегія бере до уваги, що загальний показник розміру прожиткового мінімуму в Україні на 2014 рік встановлений у 1176 грн.

Судова колегія розглядаючи апеляційну скаргу, вважає, що суд повинен стягнути на користь позивача аліменти, яких йому буде достатньо для повноцінного життя та навчання, при цьому враховуючи зміст ст. 199 СК України, відповідно до якої обов'язок утримувати повнолітнього сина, яка продовжує навчання, покладено на обох батьків.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, судова колегія бере до уваги розмір доходів відповідача, те, що вартість навчання позивача складає 7 000 грн. на рік, тобто 585 грн. на місяць, та те , що він проживає разом з матір'ю в м. Одесі, де і знаходиться навчальний заклад, в якому він проходить навчання. У зв'язку з віддаленістю училища від місця проживання несе певні витрати на проїзд до місця навчання, що для навчання придбає підручники, добрий стан здоров'я позивача та відповідача, матеріальне становище позивача та відповідача, що мати позивача є працездатною та працює медсестрою, на якій також лежить обов'язок утримувати позивача. Також судова колегія бере до уваги його забезпеченість житлом та іншими предметами побуту.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що на користь позивача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно. Судова колегія визначаючи вказаний розмір аліментів бере до уваги, що в теперішній час у суді знаходиться на розгляді позов про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат , що викликані особливими обставинами.

Судова колегія не бере до уваги доводів апелянта, що аліменти відповідач повинен виплачувати у більшому розмірі, оскільки у нього велика заробітна плата з наступних підстав. Відповідач отримує заробітну плату знаходячись у рейсах по контракту, а коли він не працює між рейсами заробітна плата йому не нараховується. Крім того, судова колегія вважає, що розрахунок розміру аліментів залежить від забезпечення позивачу нормального життєвого рівня , а не від розміру доходів, який отримує відповідач.

Згідно з п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування , не змінюючи суть рішення , і вони стосуються окремих його частин , зокрема виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню , розподілу судових витрат тощо. Якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення рішення без змін, з його уточненням чи доповненням.

Суд першої інстанції розглядаючи справу вважав достатнім стягнення на користь позивача аліментів з ОСОБА_4 у розмірі 1000 грн. Судова колегія прийшла до висновку, що розмір стягуваних аліментів повинен бути встановлений у розмірі 1500 грн.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, виносячи рішення, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 1,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 18 грудня 2014 року змінити, шляхом встановлення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1500 грн. щомісячно . В решті рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.О. Суворов

І.А. Артеменко

П.М. Черевко