Провадження № 2/161/3901/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 грудня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді Крупінської С.С.

при секретарі Бакай Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 є стягувачем у виконавчому провадженні № 45710459, відкритому на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 23.10.2014 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 в його користь 11 608 грн. 56 коп. боргу за договором позики та судові витрати по справі.

На виконання рішення суду з відповідача стягнуто лише 1341 грн. 87 коп., станом на день звернення до суду із позовом залишок заборгованості складає 10 510 грн. 29 коп.

Позивач просить суд стягнути з відповідача в його користь 4300 грн. 38 коп. інфляційних витрат, 194 грн. 54 коп. 3% річних.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, а подав до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, а тому згідно вимог ст. 224 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно ст.ст. 526-527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

З матеріалів справи вбачається, що 26.05.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики грошових коштів, за яким передав останньому 900 доларів США строком до 31.08.2011 року.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що в добровільному порядку відповідач позивачу коштів не повернув. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23 жовтня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 11 608 грн. 56 коп. коштів за договором позики.

Станом на день розгляду справи, відповідач позивачу грошей в повному розмірі не повернув і ухиляється від виконання зобов'язання.

Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Відповідно до змісту ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 23.10.2014 року набрало законної сили і підлягає обов'язковому виконанню, однак, боржник його не виконав, тому зобов'язаний повернути позивачу суму боргу з врахуванням індексу інфляції та сплатити 3% річних .

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Прострочка сплати боргу відповідачем становить 255 днів, а тому в користь позивача слід стягнути 3% річний в сумі 194 грн. 54 коп., інфляційні витрати в розмірі 4300 грн. 38 коп.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача встановлену в судовому засіданні суму заборгованості та судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 527, 530, 599, 625, 1046, 1047, 1050 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 кошти в сумі 4300 (чотири тисячі триста) грн. 38 коп. інфляційних витрат та 3% річних в розмірі 194 (сто дев'яносто чотири) грн. 54 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Луцький міськрайонний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С.Крупінська