Справа № 369/9112/14-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/2409/15 Доповідач у 2 інстанції Коцюрба О. П.
Категорія 45 18.05.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

18 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Журби С.О., Сержанюка А.С.,

При секретарі - Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Києво-Святошинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області, третя особа: Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія судді, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 Від цього шлюбу вони мали двох синів: ОСОБА_4, 1968 року народження, та ОСОБА_5, 1973 року народження.

На підставі рішення виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради народних депутатів Київської області № 250/5 від 15 травня 1978 року, сім'ї позивача з чотирьох чоловік була надана трикімнатна квартира АДРЕСА_1.

З 2004 року за вказаною адресою зареєстрована її внучка: ОСОБА_3, 1991 року народження. У січні 2014 року відповідачка ОСОБА_3 виїхала з спірної квартири, забрала свої речі і до теперішнього часу фактично проживає у співмешканця в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області, витрати на утримання майна не несе.

Так як ОСОБА_3 до теперішнього часу зареєстрована у зазначеній квартирі, перешкоджає їй належним чином користуватися житлом, так як вона сплачує комунальні послуги за всіх зареєстрованих у квартирі осіб, в тому числі і за відповідачку, яка фактично не проживає в ній, і їй з цієї причини як дитині війни та ветерану праці не надається субсидія на сплату комунальних послуг, ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом в якому просила визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, зобов'язати Києво-Святошинський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області зняти ОСОБА_3 з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1, стягнути з відповідачки на її користь судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року позивачу відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила, скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухвалити по справі нове рішення про задоволення її позовних вимог. Зазначила, що при розгляді справи, суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, які мають важливе значення для об'єктивного розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року скасуванню в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, з ухваленням в цій частині нового рішення про їх задоволення а в іншій частині, рішення суду першої інстанції залишити без змін, так як воно є законним, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року не відповідає.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради народних депутатів Київської області № 250/5 від 15 травня 1978 року ОСОБА_2 на сім'ю з чотирьох чоловік (ОСОБА_2, чоловік: ОСОБА_4, сини: ОСОБА_3, та ОСОБА_5.) було видано 06 червня 1978 року ордер № 012343 на вселення у трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

З довідки за Формою 3, виданої Комунальним підприємством «Управління міським господарством» Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області №1006 від 03 вересня 2014 року, та паспорта позивача вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1, і є власником особового рахунку на спірну житлову площу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер син позивача ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 20 березня 2002 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер чоловік позивача ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 13 січня 2003 року.

03 червня 2004 року за вказаною адресою була зареєстрована внучка позивача - ОСОБА_3, 1991 року народження, що підтверджується довідкою за Формою 3, виданою Комунальним підприємством «Управління міським господарством» Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 1006 від 03 вересня 2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер син позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 10 червня 2014 року.

В січні 2014 року ОСОБА_3 виїхала з спірної квартири і до теперішнього часу фактично проживає у співмешканця в с. Крюковщина, Києво-Святошинського району, Київської області та витрат по утриманню квартири не несе.

Викладене, сторонами не заперечується.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В ст. 16 ЦК України вказано, що кожна особа має право звернутися до судуза захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права, 2) визнання правочину недійсним, 3) припинення дії, яка порушує право, 4) відновлення становища, яке існувало до порушення, 5) примусове виконання обов'язку в натурі, 6) зміна правовідношення, 7) припинення правовідношення, 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди, 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої ст. 13 цього Кодексу.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з січня 2014 року ОСОБА_3 постійно, безперервно не проживає у спірному житловому приміщенні, відсутності її речей, відсутності інтересу до житлової площі, також з того, що не сплата відповідачкою частини коштів по комунальним послугам не є достатньою підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, так як вимог, щодо їх сплати, за час відсутності відповідача в квартирі, позивач до неї не ставила, всі свої речі в квартирі не забрала, періодично ночувала в квартирі, через неприязні стосунки її співмешканця з позивачем постійно проживати в квартирі не було можливості, на даний час ОСОБА_3 вагітна, що є поважною причиною, та відповідно до вимог ст. 72 ЖК України є підставою для відмови в задоволенні позову.

Проте, з такими висновками Києво-Святошинського районного суду Київської області не можна погодитись, так як відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

За правилами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому засіданні.

Відсутність ОСОБА_3 в спірному житловому приміщенні понад шість місяців, підтверджується доказами які є в матеріалах цивільної справи, а саме: актами обстеження матеріально-побутових умов проживання м. Вишневого від 12 лютого 2014 року, 22 травня 2014 року, 29 серпня 2014 року, складених депутатом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, з яких вбачається, що відповідачка в квартирі АДРЕСА_1 не проживає, а також, поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 Підстав вважати вказані докази неналежними, колегія суддів не вбачає, так як складені акти депутатом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, які ОСОБА_3 не спростовані, містять в собі фактичну інформацію відсутності проживання ОСОБА_3 в житловому приміщенні з виїздом на місце та з опитуванням сусідів., а пояснення свідків, які є сусідами позивача, та були попереджені судом про кримінальну відповідальність за відомо неправдиві показання і за відмову від давання показань також містять інформацію про не проживання відповідачки в квартирі, які також не були спростовані ОСОБА_3 належними та допустимими доказами.

За таких обставин, критичне ставлення суду першої інстанції до вказаних актів та спростування Києво-Святошинським районним судом Київської області пояснень свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, даних ними в судовому засіданні є помилковим, так як вказані доводи суду не ґрунтуються на доказах, які є в матеріалах справи та не були спростовані відповідачкою.

З пояснень свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_3 забрала свої речі із спірної квартири, залишила лише пательню (сковородку), бачили в квартирі ОСОБА_3, але чи проживала вона в спірній квартирі з січня 2014 року пояснити нічого не змогли.

Факт не проживання відповідачки в спірному житловому приміщенні з січня 2014 року, також не заперечується і ОСОБА_3

Твердження ОСОБА_3 про те, що через неприязні стосунки позивача з її співмешканцем, вона не може постійно проживати в квартирі АДРЕСА_1, та те, що вона є вагітна, в зв»язку з чим вона переїхала проживати до свого співмешканця в с. Крюковщину, Києво-Святошинського району, Київської області, де на даний час живе, не є поважною причиною її відсутності в спірній квартирі понад шість місяців, так як особисто їй перешкод в користуванні квартирою ніхто не чинив, що не заперечується ОСОБА_3, і при наявності неприязних стосунків позивача з співмешканцем відповідачки, у ОСОБА_3, була можливість відокремлено проживати в одній із ізольованих кімнат спірного жилого приміщення.

Колегія суддів також вважає, що факт знаходження в квартирі АДРЕСА_1 окремих речей ОСОБА_3 не є підставою продовження відповідачці шестимісячного строку, протягом якого зберігається житло за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім»ї.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 є незаконним, а тому підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

В частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про зобов'язання Києво-Святошинський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області зняти ОСОБА_3 з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1, рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, так як дане рішення є підставою для зняття особи, яка визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням з реєстрації за місцем проживання.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалити по справі в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Києво-Святошинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області, третя особа: Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1.

В решті, рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: