Провадження № 2/522/2939/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Нікітіної С.І.

при секретарі - Віноградовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеська залізниця» про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000,00 грн. на свою користь.

В обґрунтування своїх вимог вона посилається на те, що в результаті трагедії, яка сталася 7 листопада 1999 року, в неї померла донька, а позивачка отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило важкі матеріальні та моральні труднощі в сім'ї.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 03.04.2014 року було встановлено, що дитина позивачки загинула, а сама вона отримала тяжкі тілесні ушкодження в рузльтаті невиконання відповідачем низки вимог закону.

Апеляційний суд Одеської області у рішенні від 31.10.2013 року підтвердив обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Таким чином, рішеннями судів Першої та Апеляційної інстанцій встановлено, що загибель 7 листопада 1999 року доньки позивачки, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та травмування позивачки електропоїздом № 6422, що належить відповідачеві відбулося внаслідок невиконання відповідачем нормативних актів, що регламентують дії володільця джерела підвищеної небезпеки щодо забезпечення безпеки громадян та невиконання членами локомотивної бригади електропоїзду локального нормативного акту, що регламентує дії локомотивної бригади при наближенні до платформи та у разі травмуванні людей.

Зазначеними рішеннями судів також встановлено відсутність будь-яких доказів того, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, виникла внаслідок непереборної сили або умислу доньки позивачки, або - її.

Висновком експерта № 2718 від 06.07.2004 року вказано, що позивачці завдано тяжкі тілесні ушкодження, можливо внаслідок подій від 07.11.1999 року.

В позовній заяві позивачка оцінює моральну шкоду у 500000,00 грн., вказуючи на те, що її родині прийшлося докладати додаткових зусиль на те, щоб дійти істини по цій справі.

Представник позивача по довіреності ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, надала заяву, якою позовні вимоги довірителя підтримала, просила їх задовольнити та закінчити розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, викликаний, про поважність причин не явки суду не повідомлено.

У зв'язку з не явкою належним чином викликаного відповідача, суд на місці ухвалив, закінчити розгляд справи заочно.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, знаходить позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

При цьому суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 07 листопада 1999 року в темний час доби, близько 19:45 год., на платформі «Степова» Одеської залізниці електропоїздом № 6422, що є власністю відповідача, смертельно травмовано доньку позивача - неповнолітню ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка від отриманих тілесних ушкоджень померла на очах позивача на місці пригоди, а самій позивачці спричинені тяжкі тілесні ушкодження та моральні страждання, викликані смертю доньки та спричиненням матеріальних труднощів родини позивача.

Крім того, моральні страждання позивача викликані намаганням відповідача уникнути відповідальності за скоєне.

Судом встановлено, що рішенням Іванівського районного суду, Одеської області від 03.04.2014 року, яке набуло законної сили, було встановлено, що дитина позивача загинула, а сама позивач отримала тяжкі тілесні ушкодження в результаті невиконання відповідачем наступних вимог закону:

- ст.ст. 3, 27 Конституції України щодо недоторканості життя і здоров'я та безпеки і невід'ємного права на життя;

- ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» щодо права пішоходів на безпечні умови дорожнього руху;

- ст.12 Закону України «Про транспорт» щодо обов'язку підприємств транспорту забезпечити запобігання аваріям,

- ст.11 Закону України «Про залізничний транспорт», п.п. І.І. та 5.8. «Правил технічної експлуатації залізниць України», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.96 № 411, що зобов'язують залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечити безпеку руху поїздів та освітлення споруд та місць для обслуговування пасажирів, яке повинно відповідати нормам, встановленим Державною адміністрацією залізничного транспорту України,

- п. 5.1. «Правил технічної експлуатації залізниць України», затв. Наказом Міністерства транспорту України від 20.12.96г. № 411 щодо права громадян на отримання від підприємств транспорту необхідної для безпеки інформації щодо місць переходу через колії, відповідно до якого переходи на станціях повинні бути обладнані покажчиками і попереджувальними написами;

- п. 2.1. «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті», затв. наказом Міністерства транспорту України від 19.02.98г. №54 згідно з яким на платформі повинні бути встановлені покажчики «Перехід через колії»;

- невиконанням локомотивною бригадою, яка керувала електропоїздом № 6422 при наближенні до платформи усіх необхідних дій, що були передбачені Пам'яткою локомотивноїй бригади при наїзді на людину, затвердженої наказом начальника Одеської залізниці № Н-430 від 10.04.1998 року, спрямованих на безпеку руху електропоїзда, а саме: при русі у нічний час декілька разів не було переключено прожектор, потерпілим не надано медичну допомогу та потерпілі не були доставлені до медпункту для надання медичної допомоги.

Апеляційний суд Одеської області своїм рішенням від 31.10.2013 року підтвердив обгрунтованість висновків суду першої інстанції.

Зазначеними рішеннями судів також встановлено відсутність будь-яких доказів того, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, виникла внаслідок непереборної сили або умислу загиблої доньки позивача, або самого позивача.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до ст. 450 Цивільного кодексу України (1963р.), що діяв на момент ДТП, володілець джерела підвищеної небезпеки зобов'язаний відшкодувати заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведе, що шкода заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Перед потерпілим несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Виходячи з викладеного та враховуючи ступінь моральних страждань позивача, суд вважає обґрунтованою суму моральної шкоди у розмірі 500 000 (п'ятсот тисяч) гривень, яка підлягає відшкодуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 440-441, 450 ЦК України (1963р.), пост. Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст.ст. 213-215, 226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Одеська залізниця» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) 500000,00 грн. (п'ятсот тисяч) гривень на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення чи отримання особою, яка не була присутня при проголошенні, апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси.

Суддя:

16.02.2015