Києво-Святошинський районний суд Київської області
Провадження № 2/369/591/15
16.02.2015 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Рябець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 23 січня 2013 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошей в розмірі 15 000 грн., про що свідчить власноручно написана ОСОБА_2 розписка.
Відповідно до написаної розписки ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання повернути ОСОБА_1 до 30 березня 2013 року суму зазначених у розписці коштів, а саме 15 000 грн.
До вказаного часу ОСОБА_2 борг не повернув, на прохання про добровільну сплату не реагує, на дзвінки не відповідає.
ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_2 прострочив виконання зобов'язання на 582 (п'ятсот вісімдесят два) дні, або 1,595 частину року, тому сума 3% річних становить 717,75 грн.
У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором позики ОСОБА_1 була змушена звернутися за правовою допомогою, і відповідно до договору про правову допомогу вона сплатила адвокату за надання правової допомоги 1 500 грн. 00 коп., що підтверджується відповідною квитанцією.
Загальна сума боргу з урахуванням трьох процентів річних та судових витрат становить 17 461 грн. 35 коп.
Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 17 461 грн. 35 коп., що складається з основного боргу за договором позики в сумі 15 000 грн., 3% річних в сумі 717 грн. 75 коп., витрат на правову допомогу в сумі 1 500 грн. 00 коп., та судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, у поданій заяві представник позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
Оскільки представник позивач у поданій суду заяві не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши матеріали справи та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23 січня 2013 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок, та зобов'язався повернути вказані кошти до 30 березня 2013 року, що підтверджується власноручно написаною розпискою позичальника ОСОБА_2
Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
З матеріалів справи суду зрозуміло, що ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 15 000 грн. 00 коп., та зобов'язався повернути їх до 30 березня 2013 року, що підтверджується відповідною розпискою.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.
Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 виконала свої зобов'язання за договором позики належним чином, а позичальник ОСОБА_2 не виконав свого обов'язку щодо повернення коштів за договором позики у передбачений сторонами строк.
У позовній заяві позивач ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 3% річних у розмірі 717 грн. 75 коп. у зв'язку з порушенням строків повернення боргу за договором позики, яке становить 582 дні.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Вимогами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За таких обставин суд дійшов висновку, що вимога позивача ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 суми боргу з урахуванням 3% річних є правомірною та підлягає задоволенню в розмірі 15 000 грн. та 717,75 грн. відповідно.
Так, оскільки відповідач ОСОБА_2 не виконує взятих на себе за договором позики зобов'язань, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
З матеріалів справи вбачається, що 03 листопада 2014 року ОСОБА_1 уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_3, на підставі якого ОСОБА_1 сплатила на користь адвоката 1 500 грн. 00 коп. за вивчення матеріалів та документів за розпискою від 23 січня 2013 року, складання позовної заяви та участь у судовому процесі. Факт сплати коштів за угодою про надання правової допомоги підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 1/11/14 від 03 листопада 2014 року за типовою формою № КО-1, встановленою додатком № 2 до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.
Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.
За правилами ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків безоплатної правової допомоги.
У зв'язку з викладеним суд вважає вимогу позивача ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 понесених нею витрат на правову допомогу такою, що відповідає вимогам закону та підлягає задоволенню.
Судові витрати по справі слід стягнути з відповідача згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України на користь позивача.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 14, ст. ст. 525, 526, 599, 610, 611, ч. 1 ст. 612, 625, 629, 1046, ч. 2 ст. 1047, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, ст. ст. 79, 84, 88, 213-215, 218, 224, 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 15 717 (п'ятнадцять тисяч сімсот сімнадцять) гривень 75 копійок в рахунок погашення боргу за договором позики, що складається з основного боргу в сумі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок, та 3% річних в сумі 717 (сімсот сімнадцять) гривень 75 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1 500 (одна тисяча п'ятсот) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.