Справа № 496/1283/15-ц
Провадження № 2/496/809/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року місто Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Бобуйка А.Д.,

при секретарі Гайдейчук К.В.,

за участю представників сторін - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом (а.с.8-9), уточнивши який (а.с.6-7), просить стягнути з відповідачки ОСОБА_4 на її користь 74000 грн. матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями останньої по відношенню до неї.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, який був рідним батьком її та сестри, відповідачки по справі ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з житлового будинку під АДРЕСА_1 Біляївського району Одеської області, та грошових вкладів в Ощадбанку. Дану спадщину сестри успадкували в рівних частинах, про що отримали відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом, однак через те, що позивачка на момент відкриття спадщини була неповнолітньою, то відповідачка незаконно, з корисних цілей, оформила в Яськівській сільській раді Біляївського району Одеської області опікунство над нею, незважаючи на те, що на той час їх мати була жива. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 02.12.2014 року скасовано рішення Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області в частині призначення ОСОБА_4 піклувальником ОСОБА_3. Вважає, що дані обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 починаючи з 13.05.1982 року, тобто з дня призначення її піклувальником, і до повноліття позивачки, постійно зловживала своїм правом, як піклувальник, оскільки розпоряджалась спадщиною на власний розсуд, спричинивши тим самими позивачці матеріальну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 74000 грн., які просить стягнути на її користь з відповідачки ОСОБА_4

Позивачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні на уточненому позові наполягали, при цьому вдруге уточнили позовні вимоги та просили суд стягнути з відповідачки ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 103000 грн., посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнали, підтримали надані письмові заперечення (а.с.45-46).

Заслухавши пояснення сторін по справі, їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_6 - батько позивачки ОСОБА_3 та відповідачки ОСОБА_4

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з житлового будинку під АДРЕСА_1 Біляївського району Одеської області, який належав померлому на підставі довідки, виданої виконавчим комітетом Яськівської сільської ради Біляївського району 27.09.1982 року та грошових вкладів в філії № 5422/01 села Яськи Біляївського району Одеської області по рахункам НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 з відповідними відсотками, які належали померлому на підставі ощадних книжок, виданих 24.11.1971 року та 31.12.1975 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачці ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини було 15 років.

Відповідно до ст. 14 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини за неповнолітніх, які не досягли 15 років угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі), або опікун.

У зв'язку з цим, відповідачка ОСОБА_4 звернулась до Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області з заявою про призначення її піклувальником сестри ОСОБА_8

13.05.1982 року заява ОСОБА_4 була розглянута виконавчим комітетом Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області, та задоволена в повному обсязі, що підтверджується протоколом засідання виконавчого комітету № 8 (а.с.18-21).

Після цього, відповідачка ОСОБА_4 звернулась до Біляївської державної нотаріальної контори від свого імені та імені сестри з заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті батька ОСОБА_6

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 15.10.1982 року, виданих державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори за реєстраційними номерами 2575 та 2578 відповідно, сестри ОСОБА_8 і ОСОБА_4 успадкували після смерті батька ОСОБА_6 у рівних частках житловий будинок під АДРЕСА_2 Біляївського району Одеської області та грошові вклади в філії № 5422/01 села Яськи Біляївського району Одеської області по рахункам НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 з відповідними відсотками (а.с.12-13, 14).

Між тим, в судовому засіданні встановлено та сторонами на оспорюється той факт, що на момент смерті ОСОБА_6, розгляду виконавчим комітетом Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області заяви ОСОБА_4 про призначення її піклувальником ОСОБА_8 та видачі державним нотаріусом свідоцтв про право на спадщину за законом, була жива мати позивачки та відповідачки - ОСОБА_3, яка не була позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей.

З запису акту про смерть № 88 від 03.12.1982 року вбачається, що ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.16).

Приймаючи до уваги дані обставини, постановою Біляївського районного суду Одеської області від 02.12.2014 року визнано дії Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області при призначенні ОСОБА_4 піклувальником ОСОБА_3 неправомірними та скасовано рішення Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 8 від 13.05.1982 року в частині призначення ОСОБА_4 піклувальником ОСОБА_3 (а.с.22-24). Дана постанова набрала в законної сили.

На підставі зазначеної постанови, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.01.2015 року визнано незаконним свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстроване за № 2575 від 15.10.1982 року у Біляївській районній державній нотаріальній конторі Одеської області. Дане рішення набрало законної сили.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших прав, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивачка ОСОБА_3 зазначає, що відповідачка ОСОБА_4, починаючи з 13.05.1982 року, тобто з дня призначення її піклувальником, і до повноліття позивачки, постійно зловживала своїм правом, як піклувальник, оскільки без згоди та дозволу орану опіки та піклування виконавчого комітету Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області оформила свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок вартістю 560 рублів та грошові вклади в сумі 4914 рублі 33 копійки, які самостійно отримала 16.10.1982 року та розпорядилась цими коштами за власним розсудом. Це призвело до того, що позивачці ОСОБА_3 була спричинена матеріальна шкода, яку вона оцінює в розмірі 103000 грн., до якої відноситься упущена вигода, тому що за ці кошти вона могла б придбати у власність інше нерухоме або рухоме майно, яке б значно вплинуло на її добробут, стан здоров'я та особисте життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з позовної заяви, позивачка просить стягнути з відповідачки матеріальну шкоду, посилаючись на неправомірні дії останньої.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України, яка визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тобто, для застосування положень ст. 1166 ЦК України, як на підставу позову, необхідно довести, що шкоду позивачці завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачки, а саме необхідна наявність таких складових елементів як: а) протиправна її поведінка; б) настання шкоди /зокрема під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо); в) прямий причинний зв'язок між першим та другим елементом та г) вина заподіювача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Разом з тим, позивачкою не надано суду будь-яких належних доказів на підтвердження факту заподіяння їй діями відповідачки будь-якої шкоди та розміру такої, факту втрати нею або пошкодження її майна, позбавлення особистих немайнових прав (життя чи здоров'я). Вказане також не знайшло відображення в матеріалах справи.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо прийняття спадщини.

Як встановлено вище, позивачка та відповідачка прийняли спадщину після смерті батька у рівних частинах, що підтверджується відповідними свідоцтвами, тобто жодних дій відповідачки, які б обмежували права позивачки щодо розпорядження своєю власністю по досягнення нею повноліття немає.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.01.2015 року визнано незаконним свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок під АДРЕСА_1 Біляївського району Одеської області, який залишився після смерті батька, тобто на момент розгляду даної справи сторони не є власниками зазначеного будинку, а власником залишається померлий ОСОБА_10, тому позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними.

Що стосується строку позовної давності, на застосуванні якого наполягає відповідачка та її представник, то суд не вбачає підстав для його застосування, оскільки ними не надано жодного належного, достовірного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що позивачка достовірно знала про те, що відповідачка, як опікун, представляє її інтереси в державній нотаріальній конторі.

Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову повністю.

Керуючись ст. ст. 15, 1166 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 179, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної школи - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області А.Д.Бобуйок