У х в а л а

іменем україни

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Дем'яносова М.В.,Коротуна В.М.,
Попович О.В.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про розірвання договору, стягнення боргу та виселення за зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку «ІндустріалБанк» про зарахування взаємних вимог, стягнення збитків, за касаційними скаргами публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» та ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ПАТ АКБ «Індустріалбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про розірвання договору, стягнення боргу та виселення.

ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ АКБ «ІндустріалБанк» про зарахування взаємних вимог, стягнення збитків.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк».

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнено з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» в рахунок погашення заборгованості зі сплати за найм квартири АДРЕСА_1 суму у розмірі 240,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційних скаргах заявники порушують питання про скасування рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційні скарги підлягають відхиленню на таких підставах.

Розглядаючи в касаційному порядку справу в частині позовних вимог ПАТ АКБ «Індустріалбанк», колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходить з наступного.

В цій частині справи судами встановлено, що 12 вересня 2000 року Київська міська державна адміністрація продала, а АКБ «МТ- Банк» купив квартиру АДРЕСА_1.

30 жовтня 2000 року між АКБ «МТ-Банк» та ОСОБА_6 укладено договір найму, згідно умов якого наймодавець надає наймачеві у користування терміном на 99 (дев'яносто дев'ять) років вказану квартиру з платою за найм приміщення 120,00 грн на рік.

В подальшому сторони здійснили заміну первісного зобов'язання шляхом укладення договору від 09 листопада 2000 року, відповідно до умов якого наймодавець надає наймачеві та його сім'ї у безстрокове користування зазначену квартиру. Пунктом 1.5 зазначеного договору було передбачено, що через п'ять років відпрацювання ОСОБА_6 у АКБ «МТ-Банк» спірна квартира передається ОСОБА_6 у власність. Рішенням Дарницького районного суду від 12 листопада 2009 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2010 року задоволено позов ОСОБА_6 до АКБ «Індустріалбанк» про спонукання до виконання умов договору щодо безкоштовної передачі квартири у власність та відмовлено у зустрічному позові АКБ «Індустріалбанк» до ОСОБА_6 про визнання частини договору недійсним. На виконання зазначеного рішення видано виконавчий лист №2-2029/09 від 17 вересня 2010 року, відкрито виконавче провадження, яке на сьогодні не виконане.

Також судом апеляційної інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що після вказаного рішення ОСОБА_6 почав самостійно сплачувати комунальні послуги за спірну квартиру та перестав сплачувати орендну плату, заборгованість по якій за період з 2012 по 2013 роки склала 240,00 грн.

Згідно з частиною 4 статті 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на не визначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги.

Відповідно до вимог частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Частиною 2 статті 825 ЦК України зазначено, що договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі невнесення наймачем плати за шість місяців.

Відповідно до вимог частини 2 статті 825 ЦК України договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: 1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази. 2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач вимагав розірвати договір внаслідок несплати відповідачем орендної плати, тобто на підставі пункту 1 частини 2 статті 825 ЦК України.

Відмовляючи у позові ПАТ АКБ «Індустріалбанк» суд першої інстанції виходив з того, що договір найму житла, який підписаний на тривалий час (99 років) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, внаслідок несплати орендарем суми оренди за шість місяців, тобто у зв'язку з несплатою значної суми коштів, а несплата відповідачем за первісним позовом орендної плати за період 2012 по 2013 роки в сумі 240,00 грн не є істотними порушеннями договору у розумінні вимог частини 2 статті 825 ЦК України та частини 4 статті 168 ЖК України і будь-яких даних про те, що відповідачі систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням позивач не надав. Також, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовної вимоги банку про стягнення з відповідачів суми заборгованості зі сплати коштів за найм спірної квартири.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідачів суми заборгованості зі сплати коштів за найм спірної квартири, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачі порушили свої зобов'язання зі сплати оренди квартири, внаслідок чого у них виникла заборгованість у сумі 240,00 грн, яка підлягає стягненню на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк».

З висновками суду першої інстанції в іншій частині позовних вимог банку суд апеляційної інстанції погодився.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та матеріалам справи.

Розглядаючи в касаційному порядку справу в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_6, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходить з наступного.

Судами в цій частині установлено, що 16 травня 2012 року між комунальним підприємством «Управління житлового господарства» Дарницького району м. Києва, в особі начальника ЖЕД-205, та ОСОБА_6 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у АДРЕСА_1.

23 травня 2012 року між зазначеними сторонами укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення щодо даної квартири.

Відповідно до довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку НОМЕР_1 за період з 01 травня 2012 року по 26 березня 2014 року загальна сума сплати комунальних послуг складає 14671,43 грн.

Відповідач та його представник пояснили, що вищезгадані дії були зроблені у зв'язку з тим, що ОСОБА_6 фактично вважав себе власником спірної квартири.

Таким чином, вказаний договір було укладено ОСОБА_6 добровільно з метою сплати комунальних послуг на утримання квартири, в якій він проживав.

Відповідно до вимог статей 6 та 627 ЦК України сторони добровільно, на власний розсуд визначилися з правами та обов'язками сторін щодо сплати комунальних та експлуатаційних послуг, погодилися з умовами договору найму, підписали його, а тому його умови є обов'язковими для сторін договору в силу статті 629 ЦК України.

З урахуванням зазначених обставин та положень закону, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до ПАТ АКБ «ІндустріалБанк» про зарахування взаємних вимог, стягнення збитків.

Відповідно до частини 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі ОСОБА_6 доводи в частині відмови у задоволенні його зустрічних позовних вимог фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками судів з їх оцінки.

Таким чином, до зазначених вище висновків у справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведені в скарзі доводи не дають підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов
В.М. Коротун
О.В. Попович
С.П. Штелик