АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Категорія: позбавлення батьківських прав
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 05 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Ленінського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в результаті скоєння ОСОБА_4 кримінального правопорушення та відбуває покарання у місцях позбавлення волі.

У грудні 2014 року ОСОБА_3 - мати ОСОБА_5 та опікун дітей - звернулася до суду в порядку вимог п.2 ч.1 ст. 164 СК України з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення його батьківських прав щодо малолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посилаючись на те, що відповідач ніколи не піклувався про них, не займався вихованням та утриманням дітей, не цікавився їх життям та здоров'ям, ухилявся від своїх батьківських обов'язків.

Відповідач ОСОБА_4 проти позову заперечував, посилаючись на те, що діти проживали в родині до смерті їх матері та його ув'язнення, і він виконував свої обов'язки по їх вихованню, піклуванню та утриманню.

Представник органу опіки та піклування в вирішенні спору посилався на доведеність позовних вимог та доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 05 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати це рішення суду як ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю тих обставин, які суд вважав встановленими, та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Посилається на те, що районним судом не враховані пояснення свідків щодо ухилення ОСОБА_4 від своїх батьківських обов'язків щодо дочок, його неправомірну поведінку під час шлюбу з ОСОБА_5, наявність рішення суду про стягнення аліментів з відповідача, а також висновок комісії з питань захисту прав дитини виконкому Харківської міської ради від 27.01.2015 р. щодо необхідності позбавлення відповідача батьківських прав.

Також вважає, що районним судом при розгляді справи не були застосовані вимоги ст. 171 СК України.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивач ОСОБА_3 не надано достовірних доказів, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, який постійно проживав з дружиною ОСОБА_5 та дітьми, піклувався про них. Той факт, що відповідач засуджений за вбивство дружини - матері їх дітей, не є підставою, передбаченою ст. 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до п.п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом першої інстанції правильно зроблено висновок, що у матеріалах справи не міститься відомостей, які існують станом на дату звернення до суду, щодо несприятливих умов проживання, навчання дітей, відсутності забезпеченості їх рівня життя, необхідного для розвитку дітей.

Додані ОСОБА_3 до апеляційної скарги копії довідок із загальноосвітніх закладів, де навчаються діти, копія характеристики на відповідача ОСОБА_4 з Ленінського РО УМВС України Харківської області датовані лише лютим 2015 року і не були предметом розгляду суду першої інстанції, та не містять безспірних доказів того, що

на час розгляду справи виникла виняткова ситуація, яка б дозволила дійти висновку про необхідність позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав.

Як вбачається з висновку Департаменту праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей виконавчого комітету міської ради Харківської області від 27.01.2015 р. за № 59 останній вважає доцільним позбавити ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню малолітніх дітей, оскільки батько ухиляється від їх виховання , не піклується про стан здоров'я та духовний розвиток

Однак такий висновок не містить посилань на конкретні факти та обставини

ухилення ОСОБА_4 від своїх батьківських обов'язків, їх документальне

обґрунтування, тобто не відповідає вимогам ч. 5 ст. 19 СК України.

Також не містять матеріали справи й фактичних даних про застосування до

відповідача згідно ч.4 ст. 155 СК України відповідальності за ухилення його від

виконання батьківських обов'язків.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не

повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення

необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства, (ст. 12).

Враховуючи вищенаведені норми закону та обставини справи, які не свідчать про наявність в діях ОСОБА_4 винної поведінки або свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, або жорстокого поводження з дітьми, та наявність у відповідача таких хронічних хвороб, як алкоголізм або наркоманія, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не порушені вимоги ст. 171 СК України.

Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини та водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків щодо дитини і є крайньою мірою відповідальності батьків.

Враховуючи ці вимоги закону та відсутність доказів, які відповідно до ст.ст. 58-60 ЦПК України свідчили б про наявність протиправної поведінки ОСОБА_4 відносно своїх дітей, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги, доводи якої не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: