АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/99/15-ц Головуючий в першій
Провадження № 22-ц/774/811/К/15 інстанції - Патинка А.Г.
Категорія № 23 ( 1 ) Доповідач - Остапенко В.О. УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :
головуючого - судді Остапенко В.О.
суддів - Митрофанової Л.В., Савіної Г.О.
при секретарі - Петренко К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст..197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу цивільну справу цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Степове", третя особа - Відділ Держземагенства у Софіївському районі Дніпропетровської області, про розірвання договору оренди землі, -
В С Т А Н О В И Л А :
У січні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Степове" (далі - ТОВ "Степове") про розірвання договору оренди землі.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 27 січня 2005 року він є власником земельної ділянки площею 8,580га., розташованої на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області.
03 травня 2012 року між ОСОБА_3 та ТОВ "Степове" та відповідачем ТОВ "Степове" було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 5 років .
Проте, відповідач, порушив зобов'язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою в 2014 році, затримка сплати орендної плати, характерна для відповідача останні три роки, що має систематичний характер.
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року залучено до участі у справі у якості третьої особи - відділ Державного земельного агентства в Софіївському районі Дніпропетровської області.
Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, судом не взяв до уваги докази витребувані судом за клопотанням ОСОБА_2, які підтверджують систематичну несплату позивачу орендної плати за 2013 та 2014 роки, що дає підстави для розірвання договору оренди в судовому порядку.

Судом першої інстанції невірно застосовано ст..611 ЦК України та помилково зазначено про те, що договором оренди земельної ділянки передбачене стягнення пені за порушення грошового зобов'язання і саме це унеможливлює застосування п.1ч.1 ст. 611 ЦК України, який передбачає розірвання договору, оскільки пеня є додатковою фінансовою санкцією, яка по своїй природі не може перешкоджати розірванню договору.

Крім того, суд першої інстанції невірно трактує поняття «системна несплата», і не враховує що позивач звертається до суду з аналогічними вимогами вже другий рік поспіль, що і є систематичною несплатою орендної плати. Судом, невірно застосовано п. "д" статті 141 Земельного кодексу України, порушено ст.41 Конституції України, ст.1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав та свобод людини від 20.03.1952 року та не взято до уваги правові висновки Верховного суду України, висловлені у Постанові від 25.06.2011 року по справі 6-17цс11, та висновки Верховного суду України від 01.03.2013 року, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України за ІІ півріччя 2012 року, які на підставі ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Також судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, а саме: в рішенні суду вказано про те, що представник відповідача ОСОБА_4 надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, проте в матеріалах справи дана заява відсутня, безпідставно у рішенні суду зазначено про те, що позивачем не надано доказів підстав для розірвання спірного договору оренди, не дано належної оцінки доказам позивача та необґрунтовано, на думку апелянта, визнано належним доказом сплати відповідачем орендної плати позивачу довідки ТОВ «Степове», яка не містить належних реквізитів. Судом в порушення вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України не вирішувалось питання щодо можливості розгляду справи у відсутності осіб, які не з`явились. Крім того, судом було проголошено тільки прохальну частину позовної заяви, не роз'яснено сторонам права передбачені ст.ст. 10, 27 ст.31 ЦПК України, право на ознайомлення з журналом судового засідання та технічним записом і строки подання на них зауважень, не з'ясовано питання про необхідність перекладача.

Порушено право представника позивача на ознайомлення у встановлений законом строк із журналом судового засідання від 27.02.2015 року .

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 8,580 га., розташованої на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області.

03 травня 2012 року між ОСОБА_3 та ТОВ "Степове" укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років.

Згідно п.4.1 Договору, орендна плата складає у грошовому виразі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01 січня кожного року, за який нараховується орендна плата, що відповідає 8110,19 грн. До розміру орендної плати включена сума, яка дорівнює розміру податку на доходи орендодавця, які він повинен сплатити до бюджету згідно з чинним законодавством. Вказана сума прибуткового податку не сплачується орендодавцеві, а перераховується Орендарем до відповідно бюджету, згідно з чинним законодавством України. Орендна плата виплачується орендарем до 31 грудня кожного року дії Договору оренди (а.с.8-10).

Відповідно до акту приймання -передачі земельної ділянки в оренду до Договору оренди земельної ділянки від 03 травня 2012 року ОСОБА_3 передав, а ТОВ "Степове" прийняло з метою виробництва товарної сільськогосподарської продукції в строкове платне користування земельну ділянку, площею 8,580 га.(а.с. 8).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_2, посилався на те, що відповідач у встановлений строк не сплатив йому орендну плату за 2013 рік та 2014 рік, що, на його думку, є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, необґрунтованості та відсутності підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав, наведених позивачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 2 ст.651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 2 зазначеного Закону передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що розірвання договору оренди землі можливе лише у разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Разом з тим, вказані вище норми та правова позиція Верховного Суду України пов`язують підставу розірвання договору оренди земельної ділянки лише з систематичною несплатою орендної плати, а не з затримкою у виплаті.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 4.1 Договору обумовлено, що орендна плата сплачується орендарем у грошовій або натуральній формі сільськогосподарської продукції. Орендна плата складає у грошовому виразі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01 січня кожного року, за який нараховується орендна плата, що відповідає 8110,19 грн. До розміру орендної плати включена сума, яка дорівнює розміру податку на доходи орендодавця, які він повинен сплатити до бюджету згідно з чинним законодавством. Вказана сума прибуткового податку не сплачується орендодавцеві, а перераховується Орендарем до відповідно бюджету, згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до п.4.4 Договору, орендна плата виплачується орендарем до 31 грудня кожного року дії Договору оренди.

Пунктом 9.4 договору оренди встановлено обов'язки орендаря земельної ділянки, зокрема, своєчасно сплачувати орендну плату.

Згідно п.4.7 договору оренди земельної ділянки від 03.05.2012 року, укладеного між позивачем та відповідачем, у разі не внесення орендної плати в строки, визначені чинним договором, стягується пеня у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_2 06.01.2015 року, 17.01.2015 року та 31.01.2015 року на адресу ТОВ "Степове" було направлено претензії щодо виплати ОСОБА_3 заборгованості по орендній платі за 2014 рік (а.с.12,15).

Згідно довідки ТОВ "Степове" № 8 від 09.02.2015 року позивачу ОСОБА_3 за 2014 рік згідно договору оренди земельної ділянки від 03.05.2012 року станом на 09.02.2015 року проведено такі розрахунки: нараховано орендної плати 8110,19 грн., утримано прибутковий податок у сумі 1216,53 грн., видано - 6893,66 грн., що підтверджується відомістю виплати паїв № 4152 від 18.12.2014 року та № 4508 від 03.02.2015 року (а.с.52,85,86)

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.12.2014 року встановлено, що відповідно до довідки ТОВ "Степове" позивачу за 2013 рік згідно договору оренди земельної ділянки виплачено орендної плати 6893,66 грн. (а.с.11 зворот).

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів систематичної несплати йому відповідачем орендної плати згідно договору оренди земельної ділянки. Натомість, вищенаведеними довідками та відомостями про виплату позивачу орендної плати за 2013-2014 роки підтверджено, що відповідач ТОВ "Степове" у повному обсязі сплатив ОСОБА_3 орендну плату за договором від 03.05.2012 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про розірвання договору оренди від 03.05.2012 року з підстав, наведених позивачем.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що протягом 2013 та 2014 року двічі мало місце несплати відповідачем орендної плати позивачу, у зв'язку з чим він змушений був у 2014 та 2015 роках звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача орендної плати за землю, що підпадає під дію п. "д" ч.1 ст.141 ЗК України, який передбачає розірвання договору оренди земельної ділянки у разі систематичної несплати орендної плати, не беруться до уваги колегією суддів, так як позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів систематичної несплати орендної плати.

Також не можуть бути взяті до уваги колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було досліджено питання системної несплати відповідачем орендної плати позивачу, оскільки спростовуються матеріалами справи та наявними у ній доказами, а саме: довідками та відомостями про виплату ТОВ "Степове" позивачу орендної плати згідно договору від 03.05.2012 року.

Безпідставними, на думку колегії суддів, є посилання апелянта на те, що судом невірного застосовано норми ст.611 ЦК України та помилково зазначено про те, що договором оренди земельної ділянки передбачене стягнення пені за порушення грошового зобов'язання і саме це унеможливлює застосування п.1ч.1 ст. 611 ЦК України, який передбачає розірвання договору, оскільки пеня є додатковою фінансовою санкцією, яка по своїй природі не може перешкоджати розірванню договору, так як п. 4.7 договору оренди від 03.05.2012 року, укладеного між позивачем та відповідачем, дійсно передбачено у разі не внесення орендної плати в строки, обумовлені договором, стягнення пені у розмірі 0,01% від несплаченої суми. Згідно п.4.7 договору оренди земельної ділянки, затримка у виплаті орендної плати не є підставою для розірвання договору оренди. Крім того, договором оренди земельної ділянки від 03.05.2012 року, укладеним між позивачем та відповідачем, не передбачено такої підстави для розірвання договору, як систематична затримка виплати орендної плати.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції невірно трактує поняття "системна несплата", отже неправильно застосовано п. "д" статті 141 Земельного кодексу України, порушено ст.41 Конституції України, ст.1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав та свобод людини від 20.03.1952 року та не взято до уваги правові висновки Верховного суду України, висловлені у Постанові від 25.06.2011 року по справі 6-17цс11, та висновки Верховного суду України від 01.03.2013 року, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України за ІІ півріччя 2012 року, які на підставі ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Суд першої інстанції у повній мірі дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку та при вирішенні спору вірно застосував п. "д" статті 141 Земельного кодексу України. Крім того, згідно відповідно до відосотей виплати паїв № 4151 від 18.12.2014 року та № 4508 від 03.02.2015 року позивачу ОСОБА_3 було виплачено орендну плату за 2014 рік у сумі 2500 грн. та 4393,66 грн., тобто до ухвалення рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим, вищенаведені доводи апеляційної скарги не беруться до уваги колегією суддів, оскільки не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, а саме: в матеріалах справи відсутня заява надана ОСОБА_4 про розгляд справи у її відсутності, колегія суддів до уваги не бере, оскільки в рішенні суду зазначено, що ОСОБА_4 будучи повідомленою про дату час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, просить розглянути справу за її відсутності, крім того в судовому засіданні інтереси ТОВ «Степове» представляла - Пересунько А.Г., яка діяла на підставі наданої їй довіреності (а.с.49)

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи не вирішено питання про можливість розгляду справи у відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки згідно журналу судового засідання інтереси позивача представляла ОСОБА_2, яка діє згідно довіреності в його інтересах, а представника відповідача Пересуньмо А.Г.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було роз'яснено сторонам ст.ст. 10,27, 31 ЦПК України і право на ознайомлення з журналом судового засідання та технічним записом, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення справи.

Посилання апелянта на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції не з'ясовано питання про необхідність перекладача, не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки учасники процесу, які були присутні у судовому засіданні, не заявляли про те, що вони не розуміють державну мову та потребують послуги перекладача.

Також не беруться до уваги колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що у рішенні суду безпідставно зазначено про те, що позивачем не надано доказів підстав для розірвання спірного договору оренди, не дано належної оцінки доказам позивача та необґрунтовано визнано належним доказом сплати відповідачем орендної плати позивачу довідки ТОВ "Степове", яка не містить належних реквізитів, оскільки відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тобто вищенаведені посилання представника позивача зводяться до переоцінки доказів та незгоди по їх оцінці судом першої інстанції.

Безпідставними, на думку колегії суддів, є посилання в апеляційній скарзі на те, що порушено її право у встановлений строк ознайомитися із журналом судового засідання і технічним звукозаписом від 27.02.2015 року, спростовуються матеріалами справи та відсутністю заяви представника позивача ОСОБА_2 про бажання ознайомитись з журналом судового засідання та технічним звукозаписом судового засідання від 27.02.2015 року.

Задовольняючи частково вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на його користь судового збору, суд першої інстанції виходив з необхідності стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., які ОСОБА_3 поніс за вимогу стягнути з відповідача невиплачену суму орендної плати, а відповідач виплатив орендну плату тільки після звернення позивача до суду з позовом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Аналогічні положення містить п.38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах".

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом ОСОБА_3 сплатив судовий збір у сумі 487,20 грн. за позовні вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі та розірвання договору оренди.

У зв'язку з тим, що відповідачем ТОВ "Степове" під час розгляду справи було виплачено позивачу заборгованість по орендній платі за 2014 рік за договором від 03.05.2012 року, 27.02.2015 року представник позивача звернулася до суду із заявою про зменшення позовних вимог та відмову від вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі.

Однак, у зв'язку з тим, що судом першої інстанції відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позовної вимоги про розірвання договору оренди, з урахуванням вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на його користь підлягає стягненню судовий збір у сумі 243,60 грн. за позовну вимогу про стягнення заборгованості по орендній платі, від якої він відмовився у зв'язку з задоволенням її відповідачем після пред'явлення позову.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили

Головуючий : /підпис/

Судді: /підписи/