АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/179/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Кімстачов О. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівМагди Л. Ф. , Сіренка Ю. В.
при секретаріРибасюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» через свого представника за довіреністю Тафіїва В.Ф. звернулося з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи який, позивач зазначав, що 25 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, був укладений кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику на споживчі потреби кредитні кошти в розмірі 95 300,00 доларів США з розрахунку 14,00% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 25 червня 2008 року по 24 червня 2038 року.

Виконання даного зобов'язання було забезпечене порукою ОСОБА_7, згідно договору поруки № б/н від 25 червня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7, яка взяла на себе зобов'язання відповідати по боргах ОСОБА_6 за зазначеним вище кредитним договором, як солідарний боржник.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПAT «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив ПAT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Внаслідок чого ПAT «Дельта Банк», став новим кредитором з правом вимагати замість ПАТ «УкрСиббанк» від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі й по вказаних вище договорах.

Позичальник ОСОБА_6, умови кредитного договору належним чином не виконував, про що неодноразово повідомлявся позивачем, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. У зв'язку з чим, станом на 16 квітня 2014 року у ОСОБА_6 утворилася заборгованість в сумі 1 645 961 грн. 94 коп., з яких: тіло кредиту - 1 028 721 грн. 04 коп., відсотки - 617 240 грн. 90 коп., яку позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь АТ «Дельта Банк» та судові витрати у розмірі 3 654 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2014 року у задоволенні позову представника ПАТ «Дельта Банк» - Тафіїва В.Ф. - відмовлено повністю. Копію рішення надіслано відповідачу ОСОБА_7

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник за довіреністю ПАТ «Дельта Банк» - Назаренко М.П. подала апеляційну скаргу. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначала, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та не правильно застосував норми матеріального права. Вказала, що висновок суду про те, що апелянтом не доведено його право на стягнення з відповідачів суми боргу за кредитним договором в національній валюті - гривні та не обґрунтована сума заборгованості в розмірі 1 645 961 грн. 94 коп., є хибним та не відповідає наданим позивачем доказам.

Оскільки пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «про судове рішення у цивільній справі» визначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Крім того, судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 02 липня 2014 року №6-79цс14, згідно з якою Верховний Суд України прийшов до правового висновку, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання є національна валюта України - гривня. Відповідно у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню й інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Також до матеріалів позовної заяви було додано як сам кредитний договір, так і довідку про стан заборгованості за кредитним договором, виконану за період з 19 грудня 2011 року (дати взяття на баланс кредитного договору) до 16 квітня 2014 року. Відповідно до якої, борг відповідачів за кредитним договором становить 144 431,91 доларів США (з яких заборгованість за тілом кредиту - 90 269,49 доларів США та заборгованість за відсотками - 54 162,42 доларів США), що в гривневому еквіваленті станом на вказану дату дорівнює 1 645 961 грн. 94 коп. (згідно з офіційним курсом НБУ станом на 16 квітня 2014 року становить 1 139 грн. 61 коп. за 100 доларів США).

Відповідачами не надано доказів неправильності нарахування суми заборгованості за кредитним договором та підтвердження про здійснення ОСОБА_6 проплат в рахунок погашення заборгованості.

З огляду на це представник Банку вважає, що така неправильна оцінка доказів призвела до помилкового вирішення справи і просила скасувати рішення районного суду та ухвалите нове, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задовольнити повністю на підставі наданих позивачем доказів.

ОСОБА_7 в судове засідання для розгляду справи в апеляційній інстанції не з'явилася, будучи повідомленою про розгляд справи, подала заяву якою заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, розгляд справи просила здійснити без її участі /а.с.177,190/.

Представник ПAT «Дельта Банк» підтримала доводи апеляційної інстанції.

ОСОБА_6, будучи повідомлений про розгляд справи , в судове засідання не з'явився , проти задоволення скарги заперечував та просив здійснити розгляд без його участі /а.с.175/ . Його представник ОСОБА_10 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, що були викладені в письмових запереченнях /а.с. 170-172/.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи сторін, що з'явилися, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції , приходить до висновку про те, що апеляційна скарга повинна бути задоволена , виходячи з наступного.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що 25 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, був укладений кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику на споживчі потреби кредитні кошти в розмірі 95 300,00 доларів США , що дорівнює еквіваленту 462176,41 гривень за курсом НБУ на день укладення Договору, з розрахунку 14,00% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 25 червня 2008 року по 24 червня 2038 року /а.с. 6-12/.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір, спір щодо якого вирішено у справі, є укладеним і набрав чинності з моменту його підписання.

З матеріалів справи вбачається, що АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 уклали кредитний договір у письмовій формі, яка вимагається ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Пунктом 1.5 цього Договору було передбачено, що для видачі кредиту Банк зараховує кредитні кошти на рахунок Позичальника № НОМЕР_2 в АКІБ «УкрСиббанк».

Відповідно до п.п.1.2.1. п.1.2 Договору датою надання Кредиту є 25 червня 2008 року.

На підтвердження факту перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок ОСОБА_6, в матеріалах справи міститься копія заяви на видачу готівки № 69 від 25 червня 2008 року на ім'я останнього на загальну суму 95 300,00 доларів США, де, крім того зазначений також гривневий еквівалент за курсом НБУ на дату отримання кредитних коштів, який становить 462 176 грн. 41 коп. /а.с. 41/.

Умови виконання ОСОБА_6 своїх зобов'язань перед Банком передбачені п.п. 1.2.2, 1.3.4, 1.3.5 та п. 3.4 Договору. Розділом 2, зокрема, передбачалися умови забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за Договором - шляхом застави нерухомості (будівлі, споруди, приміщення), а саме: чотирикімнатної квартири, загальною площею 90,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та порукою з ОСОБА_7, код за ДРФО НОМЕР_1 (договір поруки № б/н від 25 червня 2008 року ) , яка взяла на себе зобов'язання відповідати по боргах ОСОБА_6 за зазначеним кредитним договором, як солідарний боржник /а.с. 33-34/.

Згідно з розділом 1 вказаного договору поруки поручитель був ознайомлений з умовами кредитного договору, яким передбачено, що відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання за кредитним договором. Поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність. Поручитель відповідає по зобов'язаннях боржника в повному обсязі, а саме за повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, комісії, сплату неустойки, а також за відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору.

З наданих на розгляд суду доказів вбачається, що ОСОБА_6 порушив умови кредитного договору № 0 від 25 червня 2008 року, внаслідок чого в нього перед АКІБ «УкрСиббанк» утворилася заборгованість, загальний розмір якої ( враховуючи непогашені проценти та тіло кредиту) станом на грудень 2011 року склав 111 452,13 доларів США /а.с.118-124/.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПAT «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив ПAT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами в розмірі 95300 доларів США .

Внаслідок чого, відповідно до вимог ст. 512-514 ЦК України, ПAT «Дельта Банк» став новим кредитором з правом вимагати замість ПАТ «УкрСиббанк» від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі й по вказаних вище договорах

Даний договір ніким оспорений не був, є чинним , а з досліджених судом і приєднаних до матеріалів справи письмових доказів /а.с. 48-50, 91, 99-124/. вбачається, що згідно зазначеного договору від ПАТ «УкрСиббанк» до ПAT «Дельта Банк» перейшло право вимоги саме за кредитним договором № 0 від 25 червня 2008 року і в сумі, що дорівнює 111 452,13 доларів США , яка була еквівалентна 890 491,37грн. , в перерахунку в національну валюту по офіційному курсу НБУ на час укладення договору - 798,99грн. за 100 доларів США . Про що , зокрема зазначено у витягу з Додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги /а.с.91/ .

При цьому, крім того, права ПAT «Дельта Банк» , як нового кредитора, визнавалися і самим ОСОБА_6, який 20.09.2012 року звертався саме до ПAT «Дельта Банк» як до нового кредитора з заявою про можливість реструктуризації кредитного договору № 0 та стверджував, що бажає його оплачувати /а.с.194/.

На яку отримав відповідь від 27 вересня 2012 року , але згоди між сторонами договору про це досягнуто не було /а.с. 196-197/ .

А оскільки ОСОБА_6 заборгованість не погашав, то 29.08.2013 року ПAT «Дельта Банк» , як новий кредитор, письмово звернувся до нього з досудовою вимогою про необхідність погашення кредиторської заборгованості вже в сумі 132 460,14 доларів США /а.с.43/.

Після чого ОСОБА_6 звернувся до банку з заявою від 18.09.2013 року, якою підтвердив , що має цю кредиторську заборгованість перед ПAT «Дельта Банк» по кредитному договору № 0 , який був «переданий» з ПАТ «УкрСиббанк» та просив переглянути умови виконання зобов'язання за цим договором /а.с. 198/ .

Але така згода досягнута не була, про що свідчить лист ПAT «Дельта Банк» від 29.10.2013р. №05-1598354 /а.с.199 / .

Після чого 16.04.2014р. досудову вимогу про погашення боргу за кредитним договором № 0 ПAT «Дельта Банк» надіслало відповідачу ОСОБА_7 /а.с.44/ , а 28.04.2014р. ПAT «Дельта Банк» , скориставшись передбаченим п.6.1 кредитного договору № 0 від 25 червня 2008 року правом / а.с.10/ звернувся з даним цивільним позовом, яким поставив вимогу про дострокове повернення кредиту та заборгованості по процентах , оскільки погашення боргу не відбулося.

Тому безпідставними є посилання представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_10 на ту обставину, що позивач ПAT «Дельта Банк» не довів , що він має право вимоги як новий кредитор по кредитному договору № 0 від 25 червня 2008 року.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтями 1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_6 умов кредитного договору № 0 від 25 червня 2008 року не виконав , у передбаченому договором розмірі та у визначені сторорами строки кошти банку не повернув, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед новим кредитором ПAT «Дельта Банк» , існування якої визнав сам ОСОБА_6, - правомірними є вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_6, як з боржника, та з ОСОБА_7, як з майнового поручителя, боргу в солідарному порядку в сумі 1645961,94 грн. , з яких: тіло кредиту - 1 028 721 грн. 04 коп., відсотки - 617 240 грн. 90 коп..

Розмір якого позивач визначив, виходячи з офіційного курсу НБУ станом на 16.04.2014 року - 1139,611 грн. за 100 доларів США, враховуючи, що в валюті кредиту (доларах США) борг на вказану дату склав 144431,91 доларів США ( з яких заборгованість за тілом кредиту - 90269,49 дол. США та заборгованість за відсотками - 54162,42 дол. США).

У свою чергу сторона відповідача жодним чином не спростувала даних розрахунків банку і суми заборгованості . Навпаки , як зазначалося вище, ОСОБА_6 наявність боргу перед ПAT «Дельта Банк» по кредитного договору № 0 від 25 червня 2008 року - визнавав , про що надавав письмові підтвердження , що були предметом розгляду колегії суддів і автентичність яких не заперечував представник ОСОБА_6

Згідно зі статтею 99 Конституції України , грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Розглянувши спір щодо подібних правовідносин, Верховний Суд України по справі № 6-79 цс 14 висловив правову позицію, що аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Тому заперечення ОСОБА_6 , в особі його представника , щодо неправильності визначення валюти виконання зобов'язання , враховуючи, що за договором кредиту ОСОБА_6 отримав в борг долари США, а не гривні ,- не відповідає вимогам законодавства та не може служити підставою для відмови в задоволенні законних вимог позивача щодо стягнення з відповідачів суми боргу за кредитним договором саме у національній валюті .

У зв'язку з викладеним , помилковим та таким, що не відповідає нормам матеріального права і правовим позиціям Верховного Суду України з подібних правовідносин, які відповідно до ст.360-7 ЦПК України обов'язкові для всіх судів України, - є також висновок суду першої інстанції , що позивачем не було доведено його право на стягнення з відповідачів суми боргу за кредитним договором в національній валюті гривні та не обґрунтована й не доведена заявлена позивачем сума боргу. Що призвело до ухвалення судом першої інстанції незаконного рішення про відмову в задоволенні позову з указаних підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Тому враховуючи, що суд допустив невідповідність висновків обставинам справи , неправильно застосував норми матеріального права й ухвалив помилкове рішення з порушенням норм процесуального права, то рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2014 року по даній цивільній справі належить скасувати, ухваливши нове рішення , яким позовні вимоги ПAT «Дельта Банк» до ОСОБА_6 і ОСОБА_7 задовольнити повністю . Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 25 червня 2008 року в сумі 1 645 961 грн. 94 коп., з яких: тіло кредиту - 1 028 721 грн. 04 коп., відсотки - 617 240 грн. 90 коп.

Відповідно до норм ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому , враховуючи, що апеляційна скарга і позов підлягають до задоволення, то з відповідачів належить стягнути на користь ПAT «Дельта Банк» понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги /а.с.1 , 159/,по 2740 грн. 50 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 218,303,307,309,314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2014 року - задвольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати, ухвалити нове рішення.

Цивільний позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 25 червня 2008 року в сумі 1 645 961 грн. 94 коп., з яких: тіло кредиту - 1 028 721 грн. 04 коп., відсотки - 617 240 грн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати по сплаті судовго збору по 2740грн 50коп. з кожного .

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :