СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/375/15-ц
пр. № 2/759/1980/15
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Святошинського районного відділу державної міграційної служби України в м. Києві, Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва», третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловими кімнатами шляхом реєстрації місця проживання та укладення договору,

В С Т А Н О В И В:

06.01.2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися з позовом про визнання права користування житловими кімнатами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , шляхом реєстрації місця проживання, зобов`язати відповідачів здійснити реєстрацію проживання позивачів за місцем фактичного проживання, укласти договір найму у формі договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем офіцер запасу, працює у військовій частині, є працівником Збройних сил України. Власним житлом не забезпечений, фактично понад 20 років з родиною проживає у гуртожитку в АДРЕСА_3 . При неодноразових зверненнях до Святошинської РДА в м. Києві щодо реєстрації місця проживання в гуртожитку, позивачі отримували відмову.

В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачі заперечували проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими.

Третя особа подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій просила ухвалити рішення в інтересах та на користь дитини.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, військове звання підполковник, проходив військову службу в Збройних Силах з 01.08.1985 по 28.11.2002 рр., звільнений в запас за станом здоров`я. Перебуває на обліку в Шевченківському районі у м. Києві у військовому комісаріаті. Наведені обставини підтверджуються військовим квитком, серії НОМЕР_1 від 05.05.2005 (а. с. 23 24), довідкою МОУ №К/409 від 23.12.2014 року (а. с. 25).

Згідно довідки МОУ військової частини НОМЕР_2 №407 від 29.12.2014 року, ОСОБА_1 працює у військовій частині НОМЕР_2 з 04.08.2014 року по теперішній час (а. с. 27).

Позивач ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у ЖК гарнізону м. Києва, з 03.02.1994 року, що підтверджується довідкою Київського гарнізону житлової комісії №13382 від 18.12.2014 року (а. с. 28).

Відповідно до довідки форми №3 МОУ військової частини №347 від 25.12.2014 року (а. с. 29), ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 , сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані в АДРЕСА_4 , адмінбудинок.

ОСОБА_2 з сім`єю чоловік та двоє дітей, на підставі договору оренди житлового приміщення №174 від 17.02.2011 року, укладеного між ДП «Екос» ХК «Київмісьбуд» та Центральною районною поліклінікою Святошинського району м. Києва, проживають в АДРЕСА_5 (а. с. 30 31).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.04.2014 року вставлено факт, що має юридичне значення, а саме: проживання ОСОБА_1 , дружини ОСОБА_2 з червня 1994 по 28.02.2014 року та дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 , з дати народження по ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10-11).

Позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до Святошинської РДА в м. Києві, комунального підприємства «ДУОЖФ Святошинського району м. Києва» щодо забезпечення житлом, просив здійснити реєстрацію місця проживання, видати ордер, зобов`язати комунальне підприємство укласти договір найму житла, що підтверджується листами від 09.01.2013, 24.09.2013, 21.05.2014, 04.06.2014 (а. с. 40 41, 42 45, 48).

Святошинська РДА в м. Києві вимоги позивача не задовольнила, посилаючись на те, що позивачі не перебувають на квартирному обліку у Святошинській адміністрації, відсутність правових підстав та повноважень для укладення договору найму житлових приміщень в гуртожитках.

Спір виник з тих підстав, що відповідачі не задовольнили вимоги позивачів щодо реєстрації їхнього місця проживання в гуртожитку, отримання ордеру, укладення договору найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Частиною 1 ст. 310 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на місце проживання.

Згідно ст. 127 ЖК УРСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитку у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Розділом I Загальних положень Примірного положення про гуртожитки визначено, що цільовим призначенням гуртожитків є проживання в них робітників, службовців, а також інших громадян у період роботи або навчання. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Отже, в силу житлового законодавства гуртожитки використовуються для проживання в них визначеної категорії осіб (робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання). Правовий режим гуртожитків обумовлений їх функціональним призначенням, яке полягає у забезпеченні тимчасовим житлом зазначених фізичних осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 128 ЖК Української РСР порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Згідно зі ст. 129 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до п. 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. При одержанні ордера пред`являються паспорти всіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності.

Отже, ордер це правовстановлюючий документ індивідуального характеру, який є єдиною правовою підставою на вселення до гуртожитку.

Судом встановлено, що попередні і нинішні власники гуртожитку не приймали рішень про надання позивачам жилої площі, не видавали спеціальний ордер та не укладали з ними будь-які договори, в тому числі й про користування жилими приміщеннями.

Договір, на який посилаються позивачі, а саме договір оренди житлового приміщення №174 від 17.02.2011 року, укладався між ДП «Екос» ХК «Київмісьбуд» та Центральною районною поліклінікою Святошинського району м. Києва, тобто позивачі не є сторонами зазначеного договору і договір передбачає тимчасове проживання позивачів у гуртожитку 1 рік (п. п. 2.1, 3.1 договору).

Наведене свідчить, що в установленому порядку позивачам не надавалися вільні жилі приміщення в гуртожитку, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Проте такого способу захисту як визнання права користування житловим приміщенням шляхом реєстрації у цьому приміщенні не передбачено законом, оскільки реєстрація є адміністративним актом, що фіксує наявність в особи законного права користування житловим приміщенням, оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація визначається як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

У разі відмови компетентного органу здійснити реєстрацію особи такі дії (щодо відмови у реєстрації) можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства.
Наведене свідчить про обрання позивачами неправильного способу захисту цивільного права, що також є підставою для відмови у задоволенні позову.

Також необхідно звернути увагу на те, що згідно розпорядження Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації «Про передачу та закріплення житлового і нежитлового фонду за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва»» від 06.02.2015 року №58 з балансу КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» передано на баланс та закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» житловий та нежитловий фонд.

Наведене свідчить, що вимога про укладення договору найму у формі договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій заявлено до неналежного позивача, що також є підставою для відмови у задоволенні позову.

На підставі наведеного, враховуючи те, що в установленому порядку позивачам не надавалися вільні жилі приміщення для проживання в гуртожитку, обрання позивачами неправильного способу захисту цивільного права в частині вимог про визнання права користування житловим приміщенням шляхом реєстрації у цьому приміщенні, а також пред`явлення вимоги про укладення договору найму до неналежного відповідача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 16 ЦК України, ст. ст. 127-129 ЖК УРСР, Примірним положенням про гуртожитки, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:
Відмовити в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17.03.2015 року.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ