Справа №731/272/15-ц
Провадження №2/731/87/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року с.м.т.Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області у складі

головуючого - судді Савенка А.І.,

за участю секретаря - Ріпка І.В.

представника позивача - Кулага О.В.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т. Варва цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який в подальшому уточнив, та на обґрунтування якого вказав, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 01 вересня 2008 року надало відповідачу кредит в розмірі 7210,00 доларів США, строком до 01 вересня 2018 року, а останній зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку встановлених кредитним договором № СNVRGR. У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 03 грудня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 5365,19 доларів США, яка складається з: 4913,78 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 370,65 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 80,76 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1096 грн. 75 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 6306 грн. 78 коп. - штраф (процентна частина). Зважаючи на наведене просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 5365,19 доларів США, що складає в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 27 березня 2015 року 126135 грн. 61 коп., 7653 грн. 53 коп. пені, штрафів за кредитним договором та судові витрати по справі.

У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала, та просила позов задовольнити. Пояснила що, після надання позивачу документів на підтвердження призову відповідача до ЗСУ, позивач відповідно здійснив перерахунок заборгованості, крім того, банком було вжито кроків для врегулювання спору мирним шляхом, зокрема запропоновано умови реструктуризації заборгованості шляхом укладання угоди. Однак, на момент розгляду справи згоди щодо врегулювання спору між сторонами не досягнуто. Додатково пояснила, що протягом сплати відповідачем чергових платежів виникали затримки та порушення умов договору, у зв'язку з чим були нараховані штрафні санкції, однак станом на 11 березня 2014 року відповідач знаходився у графіку виконання зобов'язань. Втім, здійснивши останній черговий платіж по кредитному договору 12 червня 2014 року, в подальшому відповідач належним чином не виконав умови договору, що стало підставою для нарахування пені та штрафів згідно умов договору та заявлення вимог про повернення всієї суми заборгованості.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що він дійсно був стороною у договорі кредитування, сплачував платежі рівними частинами по 166 доларів США на місяць. Останній черговий платіж провів у червлипні 2014 року. Після чого, 14 серпня 2014 року був призваний до ЗСУ та перебував у зоні АТО, а повернувся 16 вересня 2015 року. За період перебування на військовій службі грошові кошти позивачу не сплачував, оскільки перед призовом звертався до банку, де його повідомили, що кредит «заморожений». Вказав, що неодноразово надавав до відділення банку документи про проходження військової служби, однак, представники банку їх не врахували, а згодом звернулись із позовом про стягнення заборгованості. У 2015 році здійснив 2 чергових платежа в передбаченому у договорі розмірі. В частині вимог щодо стягнення штрафних санкцій відповідач не надав жодних пояснень, однак однозначного коментаря щодо визнання позову в цій частині не надав.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка в матеріалах справи, про причини неявки суду не повідомив, хоча за годину до часу проведення судового засідання особисто звертався із заявою до канцелярії суду про ознайомлення з матеріалами справи, та ознайомився із ними, про що свідчать відповідні заяви.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено що 01 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приват Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» а.с.19) було укладено кредитний договір № СNVRGR, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в сумі 7210,00 доларів США, на капітальний ремонт житла, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,67 % на місяць на суму залишку заборгованості, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту з кінцевим терміном повернення 01 вересня 2018 року, в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії у період з 10 по 15 число кожного місяця (п.8.1 договору). Щомісячно заборгованість сплачується позичальником у розмірі 166,20 доларів США. Нарахування неустойки здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконане відповідною стороною. Сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю 5 років (а.с.10-14).

На підставі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно приписів ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином можливо дійти висновку, що між сторонами по справі було укладено кредитний договір, в якому сторони погодили всі істотні умови, та перейшли до його виконання. Відповідач у поясненнях вказував, що він отримав кредит у розмірі 7000 доларів США. Втім, при дослідженні умов договору (п.8.1) вбачається, що 7000 доларів США позивач мав отримати готівкою, а 210 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту. Крім того, про виконання позивачем зі свого боку умов договору належним чином свідчать і наданий розрахунок заборгованості.

Розглядаючи питання виконання умов договору відповідачем та порушень з його боку умов договору суд зазначає наступне.

У відповідності до копії військового квитка (а.с. 81), копії посвідчення на право пільг, встановлених законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.82), копії довідки від 16 березня 2015 року №1446 ОСОБА_2 з 15 серпня 2014 року по 16 вересня 2015 року був призваний на військову службу, на виконання указу Президента України від 21 липня 2014 року №607/2014 «Про часткову мобілізацію».

Відповідно до ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Із розрахунку наданого позивачем (а.с. 124 - 129) та виписки з 01 вересня 2008 року по 03 грудня 2015 року по банківському рахунку відповідача (а.с. 130 - 141) вбачається, що відповідач неналежним чином виконував умови договору та за період з липня 2014 року та по вересень 2015 року, у встановлений договором період (з 10 по 15 число кожного місяці) не сплатив на користь позивача належні суми щомісячного платежу, навіть з врахуванням зменшення суми платежу відповідно до ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Факт несплати цих платежів відповідачем не оскаржувався.

Отже, заборгованість за кредитом у розмірі 4913,78 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 370,65 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 80,76 доларів США, які сформувались станом на 03 грудня 2015 року, суд вважає такими що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, адже вони належним чином підтверджуються наданим позивачем розрахунком. Розрахунку, який би спростовував розрахунок позивача відповідачем не надано, як і заперечень щодо існування наявної заборгованості.

Розглядаючи пояснення відповідача про те, що причиною несплати було запевнення кредитора, що відповідачу надано «кредитні канікули», не підтверджено відповідачем будь-якими доказами, та не можуть бути прийняті до уваги судом. Аналізуючи пояснення відповідача можливо дійти й висновку про той факт, що перебування його у лавах ЗСУ тривалий час, утруднювало виконання ним взятого перед відповідачем грошового зобов'язання, втім, законодавчо визначені норми, які б могли стати підставою для зменшення судом розмір тіла кредиту чи його реструктуризації, на даний час відсутні, а до захисту своїх цивільних прав шляхом заявлення зустрічного позову, чи то повідомлення суду про розгляд позову, який би міг стати підставою для зменшення суми боргу у зв'язку з проходженням ним військової служби, ОСОБА_2 відповідно не заявлено та не повідомлено. Однак, суд бере до уваги і той факт, що навіть за умови існування ускладнень з виконання зобов'язань під час несення військової служби, відповідач допускав порушення договору раніше, безпосередньо перед мобілізацією, та безпосередньо після повернення.

Втім, суд звертає увагу, що позивач, вимагає дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України. А згідно до підпункту в) п.2.3.3 укладеного сторонами договору при порушенні позичальником зобов'язань, передбачених умовами даного договору банк на власний розсуд має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення, а відповідач в свою чергу у п.2.2.10 взяв на себе зобов'язання, при настанні випадків, передбачених п. 2.3.3 даного договору, достроково погасити заборгованість перед банком в повному обсязі. На підтвердження надіслання вимоги про дострокове повернення частини позики що залишилась, позивачем надано лист від 13 вересня 2011 року (а.с. 150), який було направлено 11 червня 2012 року. Суд вважає за неможливе сприймати наведене повідомлення як належне, оскільки із його тексту не вбачається конкретної дати для добровільного повернення відповідачем грошових коштів, а сам факт його направлення засобами поштового зв'язку через рік, викликає сумніви, та більш того не підтверджують саме отримання відповідачем цього листа. Крім того, навіть беручи до уваги пояснення відповідача, що у 2012 році він отримував таку вимогу від відповідача, із пояснень представника позивача вбачається, що означене повідомлення було надіслане у зв'язку із порушенням відповідачем графіку сплати кредиту у 2011 та 2012 роках, після якого відповідач ліквідував заборгованість та поступово увійшов в цей графік у 2014 році. Однак, суд зважає на усталену судову практику в тій частині, що вже заявлення позивачем самого позову з вимогою про повернення коштів є вимогою про дострокове їх повернення, а зважаючи на те, що відповідач дізнався про подання позову до нього 22 вересня 2015 року (а.с.77), він мав достатній час для виконання вимог у добровільному порядку. Тому не отримання відповідачем листа з вимогою про дострокове повернення коштів не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

На підставі ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

З розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором становить 46,65 доларів США, що еквівалентно 1096 грн. 75 коп. (за курсом НБУ 23,51 станом на 27.03.2015 р.); штраф (фіксована частина) - 250 грн. 00 коп. та 6306 грн.78 коп. - штраф (процентна частина) (а.с. 119).

Згідно до п.8.4 договору при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 грн.

У відповідності до п. 5.3 договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн.+ 5 % від суми позову.

Як передбачає Постанова ВСУ від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 - відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зважаючи на наведене, суд, аналізуючи підстави для застосування цивільно правової відповідальності, що містяться у п.8.4 та 5.3 договору знаходить їх тотожними, а підстава для їх застосування - порушення боржником строків виконання грошового зобов'язання - одним і тим же порушення. Зважаючи на що, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині стягнення штрафу за невиконання умов договору, і наголошує, що на засадах розумності та справедливості, з врахуванням обставин справи, вважає за можливе задовольнити позов лише в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Беручи до уваги передбачені ст. 3 ЦК України загальні засади цивільного законодавства, як от свобода договору та справедливість, добросовісність та розумність, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість станом на 03 грудня 2015 року, що становить: 4913,78 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 370,65 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 80,76 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1096 грн. 75 коп. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Зважаючи на диспозитивність судового процесу, та на право позивача визначати зміст позовних вимог на власний розсуд, суд бере до уваги те, що позивач просить стягнути суму боргу, яка має вираження у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 27 березня 2015 року та становив 23 грн. 51 коп. за 1 долар США.

Таким чином, 4913,78 доларів США - заборгованість за тілом кредиту еквівалентно 115522 грн. 97 коп. (за курсом НБУ 23,51 станом на 27 березня 2015 року); 370,65 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом еквівалентно 8713 грн. 98 коп. (за курсом НБУ 23,51 станом на 27 березня 2015 року); 80,76 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом еквівалентно 1898 грн. 66 коп. (за курсом НБУ 23,51 станом на 27 березня 2015 року), що загалом становить 126135 грн. 61 коп.

Розглядаючи питання щодо відшкодування судових витрат, суд бере до уваги той факт, що позивачем сплачено судовий збір під час редакції Закону України «Про судовий збір» до 01 вересня 2015 року в сумі 1559 грн. 56 коп. (а.с.1) З врахуванням зменшення позовних вимог, ціна позову становить 133789 грн. 14 коп. Зважаючи на часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1272 грн. 20 коп. (95,09% від задоволених вимог).

Керуючись ст.ст.11, 16, 258, 260, 261, 267, 551, 625, 1048-1050, 1052, 1054 ЦК України та на підставі ст.ст.10-11, 61, 74, 77, 88, 209, 212-216, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн.- НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» заборгованість, що існувала станом на 03 грудня 2015 року, за кредитним договором №СNVRGR від 01 вересня 2008 року, в сумі 5365,19 доларів США, що за курсом 23,51 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27 березня 2015 року складає 126135 (сто двадцять шість тисяч сто тридцять п'ять) гривень 61 копійку та 1096 (одну тисячу дев'яносто шість) гривень 75 копійок - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Приват Банк» 1272 (одну тисячу двісті сімдесят дві) гривні 20 копійок, у відшкодування сплаченого судового збору.

В іншій частині у задоволенні уточнених позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.І.Савенко