Номер провадження: 22-ц/785/313/15
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Заїкіна А.П., Гірняк Л.А.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах, а також від імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації вартості частки та припинення права власності на частку, а також за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах, а також від імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення грошової компенсації та про припинення права власності на квартиру, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

22.11.2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах, а також від імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості 1/4 частки квартири АДРЕСА_1, в розмірі 117793 гривень та про припинення права власності на вказану частку.

Позивач обґрунтовує свій позов тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 26 березня 2009 року розірвано. Позивач ОСОБА_2 та відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, та третя особа ОСОБА_4 є співвласниками трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належить їм на праві спільної часткової власності по 1/4 частині відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.05.2002 р., яке видано Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради згідно з розпорядженням №168549 від 28.05.2002 року.

Після розірвання шлюбу сумісне проживання в квартирі стало неможливим, однак вирішити питання про розподіл спільного майна у добровільному порядку не можливо. У позивача іншого житла, крім зазначеної квартири немає.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №708 від 10.06.2013 року, проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, визначено ринкову вартість спірної квартири АДРЕСА_1 у розмірі 471172грн.

Позивач просив стягнути з відповідачки ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах, а також від імені та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4, компенсацію вартості 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, яка складає у розмірі 117 793 гривень, та припинити право власності позивача ОСОБА_2 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

17.10.2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах, а також від імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості 1/4 частки квартири АДРЕСА_1, у розмірі 117 793 гривень та про припинення права власності на вказану частку.

ОСОБА_2 обґрунтовує свої вимоги тим, що на праві спільної часткової власності в рівних частках йому - ОСОБА_4, його матері - ОСОБА_3, батькові - ОСОБА_2, неповнолітній сестрі ОСОБА_4, належить трикімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Після розірвання 26.03.2009 року шлюбу між батьками в спірну квартиру без відповідних правових підстав вселився та проживає співмешканець матері позивача - ОСОБА_7, який постійно створював конфліктні ситуації, вчиняв сварки, змінював замки, тим самим створював перешкоди іншим співвласникам в здійсненні їх права власності на житло. Позивач ОСОБА_4 змушений був піти з власної квартири та проживає у свого товариша, де мешкає і по теперішній час.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов в повному обсязі, також не заперечували проти задоволення позову ОСОБА_4

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не визнали та заперечували проти їх задоволення.

Представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, також не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Представник третьої особи органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з'явився.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2014 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду оскаржує представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 не оскаржується, а тому в силу ст.303 ЦПК України не переглядається.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, з 09 лютого 1990 року по 26 березня 2009 року.

28 березня 2009 року Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції видано свідоцтво про розірвання шлюбу, серія НОМЕР_1, актовий запис № 127 .

Від шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є двоє дітей: син ОСОБА_5, 18.12.1990року народження і неповнолітня донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.05.2002року за №168549, яке видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та членам її сімї: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в рівних частках. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 28 травня 2002 року за № 168549.

Відповідно до технічного паспорту, який виданий Міським агентством з приватизації житла м.Одеси, спірна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 68,0 кв.м. складається: з трьох кімнат: кімната - 17,4 кв.м., кімната - 12,5 кв.м., кімната - 8,9 кв.м., а також - кухні, площею 11,5 кв.м., ванної кімнати, вбиральні поєднаної 6,0 кв.м., вбудованої шафи, площею 0,6 кв. м. та коридору, площею 8,7 кв.м.

Відповідно до письмового висновку судової будівельно-технічної експертизи за №708 від 10.06.2013 року, яка проведена Одеським науково-дослідницьким інститутом судових експертиз, встановлено ринкову вартість спірної квартири АДРЕСА_1, у розмірі 471172 гривень, виділ 1/4 частини квартири в натурі неможливий.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_3 не має матеріальної можливості виплатити компенсацію вартості частки ОСОБА_2, що ОСОБА_4 був залучений як третя особа, а повинен бути співвідповідачем, що позивачем в порушення вимог ч.2 ст.365 ЦК України не внесено на депозитний рахунок суду вартість ? частки квартири, яка належить ОСОБА_2

З висновком суду колегія суддів погоджується частково і вважає за необхідне викласти мотивувальну частину рішення суду в іншій редакції.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( частина друга статті 183 ЦК ), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Вказані норми закону свідчать про те, що право співвласника на виділ частки із спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки у майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється , кореспондується обов;язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Обов;язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. При цьому не передбачена обов;язковість згоди інших співвласників на такий виділ та залежність від мотивів ( перешкоди в користуванні спільним майном ( квартирою), забезпечення іншим житлом, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Таким чином, у випадках звернення одного із співвласників з вимогою про стягнення з іншого співвласника на його кристь компенсації за належну йому частку у спільному майні є засвідченням його згоди на таку компенсацію та відповідно до вказаної статті не вимагає обов;язку вносити попередньо на депозитний рахунок вартість цієї частки.

Висновок суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_3 фінансової можливості сплатити вартість 1/4 частини спірної квартири не грунтується на доказах, досліджених судом.

Посилання суду першої інстанції на ст.365 ЦК України щодо необхідності попереднього внесення на депозитний рахунок суду компенсації вартості частки є помилковим, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 заявив на підставі ст.364 ЦК України, а позовні вимоги на підставі ст.365 ЦК України не заявлялися. Тобто суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_2, так як норми ст.364 та ст.365 ЦК України є взаємовиключними і одночасно застосовуватись не можуть.

Із позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_3, які є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Однак співвласником спірної квартири є також ОСОБА_4, який не був залучений до участі у справі в якості відповідача.

Колегія суддів вважає, що для вирішення даного спору ОСОБА_2 повинен заявити позовні вимоги до всіх співвласників вищевказаної спірної квартири, як до відповідачів по справі. Оскільки, відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права ( ст.ст.10,33 ЦПК України) унеможливили задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості квартири, оскільки не всі співвласники були залучені до участі у справі в якості відповідачів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивувальної частини рішення, з висновком про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.307 ч.1п.3, 309 ч.1п.п.3,4, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2014 року змінити, в частині викладення мотивувальної частини.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Л.І. Доценко

Судді Л.А. Гірняк

А.П. Заїкін