Справа № 127/3970/15-ц
Провадження № 2/127/2472/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2015 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Ліфанонової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Акцент-Банк» про розірвання кредитного договору,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суд з позовом до відповідача «Акцент-Банк» про розірвання кредитного договору, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.01.2014 року між позивачкою та відповідачем укладено кредитний договір №ABH0RG12120317, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 9317,93 грн. для оплати товару у вигляді металопластикових конструкцій шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_4

Однак, ФОП ОСОБА_4 не здійснює свою діяльність за раніше зазначеною адресою, на телефонні дзвінки не відповідає і її місце знаходження не відоме, в зв'язку з цим позивач позбавлена можливості придбати пластикові вікна за рахунок кредитних коштів.

Позивач вважає, що ненадання відповідачем їй кредитних коштів є істотним порушенням умов кредитного договору.

А відтак, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила розірвати кредитний договір №ABH0RG12120317, укладений між нею та ПАТ «Акцент-Банк».

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача Ліфанова Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає позов безпідставним. Позивачкою не вірно обрано спосіб захисту.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №127/16065/14-ц, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 31.01.2014 року між сторонами по справі було укладено кредитно-заставний договір №ABH0RG121210379 (а.с.3).

Зі змісту заяви позичальника №ABH0RG121210379 від 31.01.2014 року вбачається, що позивач просить відповідача надати їй строковий кредит в розмірі 9317,93 грн. на строк 36 місяців з кінцевим терміном повернення до 30.01.2017 року включно, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,12% річних та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 279,54 грн.

Кредит надається позичальнику для оплати товару згідно з переліком шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок «ИМЕКС» ФОП ОСОБА_4 НОМЕР_2 у ПАТ «А-Банк», МФО 307770, код ЄДРПОУ НОМЕР_1 (п. 9 заяви позичальника).

Сума авансового внеску за товар, який сплачується за рахунок власних коштів позичальника, становить 0,00 грн. (п. 10 заяви позичальника).

Із пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено, що після укладення кредитного договору позивачка звернулась до ФОП ОСОБА_4, з метою укладення договору на виготовлення та поставку вікон, проте офіс де раніше знаходилась дана особа був зачинений на телефонні дзвінки ніхто не відповідав, в зв'язку з чим позивач відмовилась від придбання та встановлення вікон.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.11.2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «Акцент-Банк» про визнання кредитного договору №ABH0RG12120317 від 31.01.2014 року недійсним відмовлено (а.с. 37-40 справа №127/16065/14-ц ).

Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором №ABH0RG121210379 від 10.12.2013 року виконав в повному обсязі, а саме надав позивачу кредит шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_4, який зазначений в заяві - НОМЕР_3 ( а.с.3).

У свою чергу позивач зобов'язалась погашати зазначений кредит щомісячними платежами з періодом сплати з 25 по 29 число кожного місяця (п. 7 заяви позичальника).

Позивачка ОСОБА_3 погодившись з умовами кредитного договору №ABH0RG12120317 здійснила три оплати в рахунок погашення заборгованості за вище зазначеним договором, що підтверджується випискою ПАТ «Акцент-Банк» з 31.01.2014 року по 29.08.2014 року (а.с. 24).

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3, ч.1 ст. ЦК України.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст.1 2 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

У відповідності до ст. 203 ЦК України судом встановлено, що зміст кредитного договору № ABH0RG12120317 від 31.01.2014 року на момент його укладення не суперечив Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. ОСОБА_3 на момент укладення договору мала необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину на момент його укладення було вільним і відповідало його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Предметом виконання, як невід'ємним елементом виконання договору, є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії.

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків(ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.

У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України.

Аналіз даного кредитного договору дає підстави вважати, що при укладенні даного договору позивач повинна була розраховувати на те, що відповідач перерахує кошти на поточний рахунок ФОП ОСОБА_4, що прямо передбачено в п.9 заяви позичальника.

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що банком було виконано зазначену вище умову кредитного договору, а невиконання ФОП ОСОБА_4 покладених на неї обов'язків по виготовленню металопластикових конструкцій є порушенням договірних правовідносин.

Отже суд прийшов до висновку про відсутність підстав для розірвання кредитного договору № ABH0RG12120317 від 31.01.2014 року між позивачкою та ПАТ «Акцент-Банк». Також суд прийшов до висновку, що позивачкою ОСОБА_3 в позові обраний не вірний спосіб захисту своїх прав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до змісту ст. 11, ст. 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведений в ст. 16 ЦК України. Тобто власник порушеного права може скористатися не любим, і цілком конкретним способом захисту свого права, який визначається законом.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової шкоди), визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб тощо.

У позивачки ОСОБА_3 виник спір по договірних правовідносинах з ОСОБА_4, тому відповідно є підстави щодо звернення до суду щодо стягнення коштів з останньої.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 57-60, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст.525, 526, 530, 628, 629, 634, 638, 652, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до ПАТ « Акцент-Банк» про розірвання кредитного договору - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Вінницької області протягом 10 днів з моменту проголошення рішення суду.

Суддя: