Справа № 640/3970/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. Київський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Ніколаєнко І.В.,

при секретарі Газіній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 про обмеження права для виїзду за межі України ОСОБА_2, про примусове входження до житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції звернувся до суду з поданням про обмеження права для виїзду за межі України ОСОБА_2, до виконання судового рішення та про примусове входження до АДРЕСА_1.

В обґрунтування подання старший державний виконавець зазначає, що на виконанні Київського ВДВС ХМУЮ знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 640/3970/14-ц від 31.10.2014 року виданого Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 Джафар кизи суми заборгованості за договором позики, що становить 294452,22 грн., а також судового збору в розмірі 2944,52 грн.

Державний виконавець зазначає, що 03.02.2015 року та 26.02.2015 року державним виконавцем здійснено виїзд за місцем проживання боржника з метою перевірки майнового стану боржника. Перевірити майновий стан боржника виявилося неможливо, так як двері квартири ніхто не відчинив, про що свідчать складені акти. На сьогоднішній день з боржника в примусовому порядку стягнуто 14570,20 грн. основного боргу та 1556,52 грн. виконавчого збору. Крім того, державний виконавець вказує, що станом на сьогоднішній день боржником не виконано, загальна сума заборгованості складає 327186,41 грн., залишок боргу 311009,69 грн. Отже наявність в особи невиконаних зобовязань, покладених на нього судовими рішеннями, у тому числі аліментних, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України, а також проникнення до житлового приміщення боржника.

У судове засідання державний виконавець не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся.

Суд, дослідивши подання, вважає, що в його задоволенні необхідно відмовити виходячи з наступного.

На виконанні Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження № 45438539 з примусового виконання виконавчого листа № 640/3970/14-ц виданого 31.10.2014 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми заборгованості за договором позики, що становить 294452,22 грн., а також судового збору в сумі 2944,52 грн.

Звертаючись з поданням до суду державний виконавець посилається на те, що станом на сьогоднішній день рішення суду не виконано, що є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України та проникнення у житлове приміщення.

Відповідно до вимог ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішення, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.п. 2, 8 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду та вїзду в Україну» невиконання рішення суду є підставою для заборони виїзду з України.

Вимогами ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець має право звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження в праві виїзду боржника за межі України у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням.

До суду державним виконавцем не надано відомостей про наявність у ОСОБА_2 документа громадянина України на право виїзду з України і вїзду в неї, перелік яких зазначений в ст. 2 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», що унеможливлює відмову у виїзді за кордон, тимчасово затримати або вилучити паспорт. Також державний виконавець не надав доказів на підтвердження факту, що ОСОБА_2 має намір виїхати за межі України.

Окрім того, відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон, а також громадянинові, який має паспорт може тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Відповідно до Конституції України обмеження пересування громадянину є одним з найсуворіших заходів впливу на особу, що умисно ухиляється від виконання судового рішення.

Відповідно до Указу президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень суду» від 24.03.2008 року, суд може, але не зобов'язаний вживати заборону на виїзд боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Також, згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог підлягає доведенню.

Сам по собі факт, що ОСОБА_2 у добровільному порядку не виконала рішення суду не свідчить про її ухилення від такого виконання.

Доводи державного виконавця про те, що обмеження ОСОБА_4 виїзду за кордон буде спонукати її у виконанні судового рішення не є підставою для задоволення подання.

За таких обставин, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню, оскільки не доведено доцільності застосування до боржника заходу впливу у вигляді тимчасового обмеження виїзду за межі України.

Стосовно вирішення питання про примусове входження до квартири ОСОБА_2 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

У відповідності до ч. 1 ст. 311 ЦК України житло фізичної особи є недоторканим.

Кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ст. 30 Конституції України).

Державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право проводити огляд приміщень, у разі необхідності примусово відкривати їх у встановленому порядку.

Згідно ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату, доходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні, інші заходи, передбачені рішенням.

Примусове входження до житла не є першочерговим заходом примусового виконання рішення суду.

Згідно ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Ч. 5 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно.

З наданих до суду матеріалів виконавчого провадження вбачається, що окрім виходу державного виконавця за місцем мешкання боржника, не вбачається які дії застосовувалися державним виконавцем для виконання рішення суду, що б свідчило про повноту проведення виконавчих дій.

Також, державним виконавцем в поданні до суду не міститься доказів про належне повідомлення боржника за виконавчим листом про прихід виконавця за його місцезнаходженням для здійснення опису майна боржника.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що державний виконавець не навів достатніх та переконливих доказів того, що примусове проникнення до житла ОСОБА_5 не порушить її права, не надано доказів проведення державним виконавцем повноти дій в рамках виконавчого провадження, в звязку з чим приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні подання державного виконавця.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що подання державного виконавця задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 376, 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 про обмеження права для виїзду за межі України ОСОБА_2, про примусове входження до житлового приміщення відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня поставлення ухвали апеляційної скарги.

Суддя - Ніколаєнко І.В.