Справа № 2/331/100/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі - Постарнак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZPJ0AK16020018 від 07 липня 2006 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZPJ0AK16020018 від 07 липня 2006 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору № ZPJ0AK16020018 від 07 липня 2006 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 35511,84 доларів США терміном до 06 липня 2011 року та взяв на себе зобов'язання повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язання за зазначеним кредитним договором 07 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір застави рухомого майна № ZPJ0AK16020018, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав у заставу транспортний засіб «Skoda»-superb, 2006 року випуску, номер кузову: НОМЕР_2 д/н НОМЕР_1, який йому належав на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 виданого 06.07.2006р. Запорізьким МРЕВ-1.

У порушення умов договору ОСОБА_1 зобов"язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв"язку з чим у останнього, станом на 22.08.2014р. утворилась заборгованість в розмірі 13398,57 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.08.2014р. становить 179004,90 грн., яка складається із суми заборгованості за кредитом - 13398,57 доларів США.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № ZPJ0AK16020018 від 07 липня 2006 року, станом на 22 серпня 2014 року, в розмірі 13398,57 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.08.2014р. становить 179004,90 грн., яка складається із суми заборгованості за кредитом - 13398,57 доларів США, та сплачений судовий збір.

Представник позивача у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги банківської установи підтримує, просила суд їх задовольнити, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог позивача заперечує, підтримує свої заперечення проти позову та просив суд у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі, застосувавши строк позовної давності.

Заперечення відповідача ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що у зв'язку з невиконанням ним умов кредитного договору № ZPJ0AK16020018 від 07 липня 2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» користуючись своїм правом у 2009 році звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із позовом до нього про звернення стягнення на предмет застави та розірвання кредитного договору. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2009 року позов ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPJ0AK16020018 від 07 липня 2006 року в розмірі 20242,19 доларів США, що становить 155864,90 грн. - звернуто стягнення на предмет застави: транспортний засіб «Skoda»-superb, 2006 року випуску, номер кузову: НОМЕР_2 д/н НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу транспортного засобу. Розірвано кредитний договір № ZPJ0AK16020018, укладений 07 липня 2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1558,65 грн. та витрати на ІТЗ в розмірі 30,00 грн. Зазначене рішення суду ним не оскаржувалося на його виконання у добровільному порядку ним було передано ЗАТ КБ «ПриватБанк» транспортний засіб «Skoda»-superb, 2006 року випуску, номер кузову: НОМЕР_2 д/н НОМЕР_1, про що складено відповідний акт прийому-передачі від 09 липня 2009 року. Вважає, що його зобов'язання за кредитним договором № ZPJ0AK16020018 від 07.07.2006р. припинилося, оскільки судовим рішенням зазначений кредитний договір було розірвано за вимогою банківської установи. Крім того, вважає, що позивач звернувся до суду із позовом про захист своїх начебто порушених прав після спливу строку позовної давності, про що подає до суду заяву про застосування строків позовної давності, викладену у запереченнях на позовну заяву. Посилаючись на викладене, а також на вимоги ст.ст. 256, 257, 266, 267, ч. 2 ст. 653 ЦК України просив суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги заяви представника позивача та відповідача, а також письмові заперечення останнього проти позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У ч.2 ст. 509 ЦК України зазначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного договору № ZPJ0AK16020018 від 07 липня 2006 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 35511,84 доларів США терміном до 06 липня 2011 року та взяв на себе зобов'язання повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язання за зазначеним кредитним договором 07 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір застави рухомого майна № ZPJ0AK16020018, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав у заставу транспортний засіб «Skoda»-superb, 2006 року випуску, номер кузову: НОМЕР_2 д/н НОМЕР_1, який належав ОСОБА_1 на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 виданого 06.07.2006р. Запорізьким МРЕВ-1.

У порушення умов договору ОСОБА_1 зобов"язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв"язку з чим у останнього, станом на 30.12.2008р. утворилась заборгованість в розмірі 20242,19 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.12.2008р. становить 155864,90 грн.

З метою захисту своїх порушених прав у 2009 році ЗАТ КБ «ПриватБанк», правоноступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави та розірвання кредитного договору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2009 року позов ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPJ0AK16020018 від 07 липня 2006 року в розмірі 20242,19 доларів США, що становить 155864,90 грн. - звернуто стягнення на предмет застави: транспортний засіб «Skoda»-superb, 2006 року випуску, номер кузову: НОМЕР_2 д/н НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу транспортного засобу. Розірвано кредитний договір № ZPJ0AK16020018, укладений 07 липня 2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1558,65 грн. та витрати на ІТЗ в розмірі 30,00 грн. (а.с. 178-179)

Зазначене рішення суду набрало законної сили 26 травня 2009 року.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, зазначеним судовим рішенням встановлений факт порушення ОСОБА_1 зобов'язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором № ZPJ0AK16020018 від 07 липня 2006 року та наявності у ОСОБА_1 станом на 30 грудня 2008 року заборгованості у розмірі 20242,19 доларів США, що станом на 30.12.2008р. за курсом НБУ становить 155864,90 грн.

Крім того, зазначеним судовим рішенням встановлено факт того, що невиконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № ZPJ0AK16020018 від 07 липня 2006 року у відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України призвело до порушення банківською установою питання щодо розірвання кредитного договору, яке судовим рішенням було задоволено та розірвано кредитний договір № ZPJ0AK16020018, укладений 07 липня 2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.

Згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору, зобов'язання сторін припиняються.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд на вимогу будь-якої із сторін визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Виходячи з того, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2009р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPJ0AK16020018 від 07 липня 2006 року в розмірі 20242,19 доларів США, що становить 155864,90 грн. - звернуто стягнення на предмет застави: транспортний засіб «Skoda»-superb, 2006 року випуску, номер кузову: НОМЕР_2 д/н НОМЕР_1, суд приходить до висновку, що при розгляді зазначеної справи судом визначено наслідки розірвання кредитного договору № ZPJ0AK16020018 від 07 липня 2006 року, запропонований ПАТ КБ «ПриватБанк».

Надалі, судом встановлено, що ОСОБА_1 на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2009р. у добровільному порядку 09 липня 2009 року передано ЗАТ КБ «ПриватБанк» транспортний засіб «Skoda»-superb, 2006 року випуску, номер кузову: НОМЕР_2 д/н НОМЕР_1, про що складено відповідний акт прийому-передачі транспортного засобу. (а.с. 78)

Зазначений факт свідчить про визнання ОСОБА_1 застосованого судом наслідку розірвання кредитного договору № ZPJ0AK16020018 від 07 липня 2006 року, шляхом звернення стягнення на предмет застави: транспортний засіб «Skoda»-superb, 2006 року випуску, номер кузову: НОМЕР_2 д/н НОМЕР_1, належний на праві власності ОСОБА_1

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, встановлені наявними у матеріалах справи доказами обставини, суд приходить до висновку, що зобов'язання сторін за кредитним договором № ZPJ0AK16020018 від 07 липня 2006 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 припинилися 26 травня 2009 року.

Як вбачається з вхідного штампу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (вх.. № 26823 від 20.10.2014р.) з позовом до ОСОБА_1 банк звернувся 20 жовтня 2014 року. (а.с. 2)

ОСОБА_1, реалізуючи свої права, передбачені ст. 27 ЦПК України, подав заяву про застосування позовної давності, викладену, як у запереченнях проти позову, так і у заяві про розгляд справи за його відсутності. (а.с. 177)

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору пропущено строк позовної давності.

Аналізуючи перелічені норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази вказують на відсутність підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк « ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZPJ0AK16020018 від 07 липня 2006 року.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з того, що судом у задоволенні позовних вимог відмолено, то суд приходить до висновку, що у стягненні з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 1790,05 грн., також слід відмовити.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях.

Частиною 1 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно частини 3 цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Так, представником позивача на підтвердження заявлених позовних вимог зазначено, що транспортний засіб «Skoda»-superb, 2006 року випуску, номер кузову: НОМЕР_2 д/н НОМЕР_1, на який рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2009р. звернуто стягнення з наданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу транспортного засобу, реалізовано 29.03.2013р. ОСОБА_2 за 100500,00 грн., про що свідчить довідка-рахунок № 450257 від 29.03.2013р. (а.с. 79)

Кошти, отримані від продажу транспортного засобу «Skoda»-superb, 2006 року випуску, номер кузову: НОМЕР_2 д/н НОМЕР_1, банківською установою зараховані на кореспондуючий рахунок № 1197, з якого в свою чергу розподілені на погашення заборгованості по пені, заборгованості відсоткам за кредитним договором, основної заборгованості за кредитом, що в свою чергу є перериванням строку позовної давності. (а.с. 87-88)

Проте, суд не погоджується з такими висновками представника позивача та приходить до висновку, що вони є неспроможними, виходячи з того, що надані стороною позивача докази не свідчать про те, що саме ОСОБА_1 перерахував кошти від продажу транспортного засобу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором або кошти списувалися з будь-якого іншого рахунку ОСОБА_1

Так, зі змісту (п. 1.2) кредитного договору № ZPJ0AK16020018 від 07 липня 2006 року вбачається, що для виконання зобов'язань Банк відкриває ОСОБА_1 рахунок № НОМЕР_4 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості. (а.с. 8)

З копії виписки по рахунку № НОМЕР_4, відкритого на ім'я ОСОБА_1 та копій меморіальних ордерів щодо проведення розрахункових операцій не вбачається, що в період з серпня 2008 року по березень 2013 року від ОСОБА_1 надходили кошти, шляхом списання з його рахунку на часткове погашення заборгованості за кредитним договором № ZPJ0AK16020018 від 07 липня 2006 року в сумі 125073,51 доларів США, зокрема, що зазначений платіж було здійснено саме ОСОБА_1 (а.с. 87-88, 176)

Відповідно до ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом або договором між банком та клієнтом.

Згідно визначенню, наданому в пункті 1.19-1 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-ІІІ від 05.04.2011 року (в редакції Закону № 2056-IV від 06.10.2004 року) меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

В пункті 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (затвердженої Постановою Національного Банку України № 22 від 21.01.2004 року - в редакції Постанови НБУ № 132 від 15.04.2005 року) вказано, що меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та нормативно-правових актів Національного банку.

З вищевказаних письмових доказів, наданих позивачем суду вбачається, що платником платежів, що надійшли на рахунок № НОМЕР_4 на часткове погашення заборгованості за кредитним договором є контрсчет 1197 (кореспондуючий рахунок, який є рахунком банку, а не ОСОБА_1В.), а одержувачем вказано ОСОБА_1 (кредит рахунок № НОМЕР_4). Тобто, відсутні докази, що платником цих платежів є саме ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 10, 11, 212, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 200, 257, 258, 261, 266, 267, 526, 527, 530, 653 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZPJ0AK16020018 від 07 липня 2006 року, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.Г. Скользнєва

19.02.2015