РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Дзержинський міський суд Донецької області

у складі: судді Нємиш Н.В.,

при секретарі Андрієвій Т.О.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дзержинська цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором займу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором займу, пояснюючи свої вимоги наступним. В листопаді 2011 року відповідачка уклала з позивачем усний договір займу, відповідно до якого взяла у позивача в борг грошові кошти в сумі 10 000 грн. Вказану суму відповідачка взяла в борг при умовах виплати щомісяця 20% від неї. По травень 2013 року відповідачка щомісяця сплачувала відсотки в розмірі 2000 грн. А в червні 2013 року відмовилась повертати суму боргу та суму несплачених відсотків.

До теперішнього часу відповідачка борг йому не повернула, тому просить суд стягнути з неї 10 000 грн. боргу за договором займу та витребувати в якості доказів по справі матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових рішень № 0000647 від 10.10.2014 року, витребувати в якості доказів по справі матеріали кримінального провадження за ст.335 ч.2 КК України.

Позивач до судового засідання не з'явився, надав заяву, де просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідачки та відповідачка в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Відповідачка суду пояснила, що в листопаді 2009 року взяла в борг у позивача грошову суму в розмірі 10 000 грн. та сплачувала щомісяця відсотки від вказаної суми. В липні 2013 року вона повернула борг. Договір займу був усний, розписки про отримання та повернення коштів не складались.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 1046-1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, що передбачається вимогами ст. 60 ЦПК України.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що договір займу (позики) між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в листопаді 2011 року фактично не укладався.

Розписка або інший документ, який посвідчує передання позивачу визначеної грошової суми суду не були надані.

За таких умов суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 509, 1046, 1047 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором займу- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: