Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, вселення та усунення перешкод у користуванні власністю, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області від 24 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він, його мати ОСОБА_6 і його батько ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину зазначеної квартири. Зазначає, що звернувся з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на квартиру зникли. Крім того, після смерті матері батько почав створювати перешкоди в користуванні квартирою, замінив замки у вхідних дверях, що призвело до обмеження доступу до житла. Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив задовольнити його позовні вимоги й визнати за ним у порядку спадкування за законом право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, вселити в квартиру та зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди в користуванні власністю.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2014 року позов задоволено частково, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, вселено ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1; в решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 червня 2014 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2014 року в частині визнання права власності на спадкове майно скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/6 частину квартири в порядку спадкування за законом; в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, залишивши в цій частині в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на мотиви касаційної скарги заявником оскаржується рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3, в іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується, тому у касаційному порядку не переглядається (частина друга статті 335 ЦПК України).

Касаційна скарга заявника підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання права власності на майно, місцевий суд виходив з того, що останній проживав у спірній квартирі на час смерті спадкодавиці, тому фактично прийняв спадщину після її смерті. Отже, у зв'язку з відмовою нотаріуса вчинити нотаріальні дії щодо видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги підлягають задоволенню в судовому порядку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно і ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів на підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем та фактичного прийняття ним спадщини. Крім того, апеляційний суд, вказавши, що в матеріалах справи відсутня відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а також відсутні докази належності спадкового майна померлій, відмовив у задоволенні позову за безпідставністю та недоведеністю.

Проте погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Установлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

У силу статей 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той ж подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини перша, третя статті 1268 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Установлено, що підставою для звернення до суду ОСОБА_3 стало неможливість оформити спадщину, яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_6, оскільки зникли правовстановлюючі документи на спадкове майно.

В матеріалах справи містяться клопотання позивача та його представника про витребування доказів наявності у померлої спадкового майна.

Суд апеляційної інстанції, зазначивши в рішенні, що судом першої інстанції частково задоволені клопотання про витребування доказів, однак в матеріалах справи відсутні докази наявності витребуваних документів, як і самі правовстановлюючі документи на квартиру, не усунув процесуальних порушень, допущених судом першої інстанції, не витребував вказаних доказів.

Крім того, вказуючи, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують, що на час прийняття спадщини позивач фактично проживав у квартирі, не звернув уваги на довідки комунального підприємства "Жилкомсервіс" про реєстрацію позивача у квартирі з 1991 року до даного часу разом з батьком і матір'ю, що свідчить про фактичне прийняття ним спадщини відповідно до статті 1268 ЦК України, у зв'язку з чим звернення позивача до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не є обов'язковим.

Суд апеляційної інстанції зазначаючи, що ОСОБА_3 не проживає у квартирі, що й стало підставою для звернення його до суду з позовом про вселення, не перевірив зазначених обставин, не звернув увагу, що позивач не зміг проживати у квартирі з 2013 року в зв'язку з конфліктною ситуацією з батьком, а на час смерті матері він проживав у квартирі і іншого судами не встановлено та не підтверджено належними доказами.

Також не можна погодитись і з рішенням суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

ОСОБА_3 подав клопотання про витребування правовстановлюючих документів на квартиру (а.с. 6).

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 тричі зверталась із заявами про витребування правовстановлюючих документів на квартиру (а.с. 13, 50, 55).

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2013 року заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про витребування доказів, щодо нерухомого майна, яке зареєстровано за ОСОБА_6 задоволено, зобов'язано Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції надати таку інформацію.

Однак, суд першої інстанції, без отримання витребуваних доказів на підтвердження права спадкоємця на спадкове майно, вирішив спір по суті, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Крім того, визнавши за позивачем право власності на частину спадкового майна, суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а взявши до уваги пояснення позивача, що нотаріус усно відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, не перевірив зазначених обставин.

Отже, судами першої та апеляційної інстанцій не вірно встановлено обставини справи, не досліджено правовстановлюючих документів на спадкове майно, не перевірено відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.

Оскільки в частині позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то оскаржувані судові рішення в цій частині на підставі частини другої статті 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 24 червня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська