У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення суми за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 9 вересня 2014 року, рішення апеляційного суду Харківської області від 16 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму позики у розмірі 9500 доларів США та суму 3% річних у розмірі 3420 доларів США у зв'язку з несвоєчасним поверненням боргу.

В ході розгляду справи позивач уточнила вимоги та просила стягнути з відповідача суму боргу у гривні, яка складає 165 661 грн.

Позов мотивовано тим, що 3 квітня 2002 року за розпискою позивач передала відповідачу суму 9500 доларів США, які остання зобов'язалась повернути через рік. ОСОБА_6 борг не повернула у зв'язку із чим позивач звернулася до суду з позовом про його стягнення з урахуванням 3% річних. Сума відсотків від простроченої суми за розрахунками позивача складає 3420 доларів США ( 3 % х 12 років + 36 %, 9500 х 0,36 + 3420).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 9 вересня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача 165 661 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 жовтня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення місцевого суду змінено, шляхом його скасування в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення 3 % річних за період з 3 квітня 2002 року до 3 квітня 2014 року, у задоволенні позовних вимог у цій частині відмовлено. Зменшено розмір стягнення з ОСОБА_6 на користь позивача коштів за договором позики до 121 809,98 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що згідно розписки, наданої суду позивачем, ОСОБА_6 зобов'язалась повернути останній 9500 доларів США. Ці обставини відповідачем не заперечувались. Згідно курсу НБУ, станом на момент ухвалення рішення, курс долара складає 1282,2103 грн за 100 доларів США. Тому сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 121 809,98 грн. Сума за прострочення виплати боргу з урахуванням 3% річних складає 9500х3%х12 років = 3420 доларів США х 12.822103=43 851,59 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що позивач звернулася до суду 13 червня 2014 року, 7 липня 2014 року відповідач отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі, тобто з цієї дати ОСОБА_6 дізналась про вимогу позивача щодо повернення боргу. Таким чином обов'язок повернення боргу у відповідача виник з 14 липня 2014 року. Право на відшкодування відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України у позивача виникло не з 2002 року, як зазначив місцевий суд, а з 14 липня 2014 року. Виходячи з наведеного, апеляційний суд зменшив суму стягнення до 121 809,98 грн.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно розписки, складеної ОСОБА_6, остання зобов'язалась повернути позивачу борг у розмірі 9500 доларів США. Оригінал вказаної розписки знаходиться в матеріалах справи (а.с.15).

Кошти, згідно розписки відповідач не повернула.

Вказані обставини, згідно висновків судів попередніх інстанцій є підставою для стягнення з ОСОБА_6 вказаної у розписці суми.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 2 ст.1046 ЦК України).

Встановлюючи наявність між сторонами правовідносин, які виникли з договору позики, надаючи правову оцінку наявній в матеріалах справи розписці, згідно якої відповідач зобов'язалась повернути кошти, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для стягнення зазначеної у ній суми у гривні.

При цьому, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що право на відшкодування на підставі ч.2 ст.625 ЦК України у позивача виникло не з 2002 року, як зазначив місцевий суд, а з 14 липня 2014 року, виходячи з того, що позивач звернулася до суду з позовом 13 червня 2014 року і факту направлення інших вимог про повернення боргу відповідачу не довела.

З урахуванням того, що позивач просила стягнути з відповідача 3% річних за період з 3 квітня 2002 року по 3 квітня 2014 року, а право вимоги у неї виникло лише з 14 липня 2014 року апеляційний суд обґрунтовано змінив рішення суду першої інстанції, шляхом зменшення суми стягнення до 121 809,98 грн.

При встановлені фактичних обставин справи судом апеляційної інстанції не порушено норми процесуального права, а при ухваленні судового рішення правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції та місцевим судом у не зміненій частині норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень. При вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції та місцевим судом у не зміненій частині правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та рішення місцевого суду у не зміненій апеляційним судом частині без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 9 вересня 2014 року у не зміненій, не скасованій апеляційним судом частині, та рішення апеляційного суду Харківської області від 16 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська