Справа №591/5954/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Грищенко О. В.
Номер провадження 22-ц/788/2171/15 Суддя-доповідач - Околот Г. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

при секретарі судового засідання - Чуприні В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 26 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунальної установи Агенція промоції «Суми» Сумської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача КУ Агенція промоції «Суми» Сумської міської ради та в обґрунтування своїх вимог вказала, що вона працювала у відповідача на посаді начальника відділу проектів «Сумська міська галерея». Наказом директора КУ «Агенція промоції «Суми» Сумської МР від 20 лютого 2015 року №11-к її було оголошено догану за невиконання, несвоєчасне виконання та неякісне виконання протокольних доручень від 17.02.2015 року та порушень етики поведінки. Посилаючись на те, що відповідач не ознайомив позивача із змістом наказу, не зажадав від неї письмових пояснень, а також на те, що у відповідача не було підстав для застосування до неї дисциплінарного стягнення, оскільки свої обов'язки вона виконувала належним чином, просила визнати наказ протиправним та скасувати його.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 26 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено за необґрунтованістю. (а.с.83-85)

Не погодившись з рішенням суду представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов помилкового висновку про те, що всі невиконанні або неналежно виконані позивачкою завдання відповідали її посадовій інструкції, а тому нею допущене неналежне виконання трудових обов'язків. Вважає, що при організації роботи керівництвом було допущено порушення ст.141 КЗпП України, оскільки обсяг поставлених завдань не можливо було фізично виконати у встановлені строки. Зазначає, що до відома позивача не було доведено, які саме спеціалісти установи входять до числа її підлеглих та не повідомлено про її можливість передоручати виконання поставлених їй завдань іншим працівникам. Вказує, що про оголошення догани наказом від 20 лютого 2015 року позивачка дізналася лише 20 липня 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеними вимогам дане рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з безпідставності вимог позивача ОСОБА_3, оскільки остання в супереч вимог ст.139 КЗпП України, положень посадової інструкції та Положення про відділ проектів «Сумська міська галерея» КУ «Агенція промоції «Суми» Сумської МР, не виконала в установлені строки протокольні доручення, допускала порушення етики поведінки, у зв'язку з чим відповідно до ст.ст.147, 148, 149 КЗпП України до неї було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Однак з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався і ухвалив судове рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам ст.213 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_3 з 01 травня 2014 року працювала на посаді начальника відділу проектів «Сумська міська галерея» комунальної установи «Агенція промоції «Суми» Сумської міської ради (а.с.7, 27).

17 та 18 лютого 2015 року директором установи були надані ОСОБА_3 та іншим працівникам агенції протокольні доручення (а.с.43-44, 45-46).

Наказом директора КУ «Агенція промоції «Суми» Сумської МР № 11-к від 20 лютого 2015 року за результатами неякісного виконання протокольних доручень начальником відділу проектів «Сумська міська галерея» ОСОБА_3 , а саме

- невиконання протокольних доручень від 17 лютого 2015 року: «Надання детального звіту проектної діяльності КУ «АПС» СМР за 2014 рік у вигляді презентації Power point» (усне доручення було надане 20 січня 2015 року); «Підготовка відео, аудіо, фото матеріалів до проведення виставки «Герої небесної сотні»;

- неякісне виконання протокольних доручень від 17 лютого 2015 року: «Надання детального аналізу стану справ за виконанням програми «Відкритий інформаційний простір» та надання пропозицій щодо її повного виконання»; написання всіх паспортів проектної діяльності» (на основі аналізу папки «Паспорти проектної діяльності» ОСОБА_5.); «Надання пропозицій щодо святкування Днів Європи» у м. Суми (14-16.05.2015 р.) з планом на кожен день та з можливими учасниками»;

- несвоєчасне виконання протокольних доручень від 18 лютого 2015 року «Надання пропозицій щодо святкування Днів Європи у м. Суми 14-16.05.2015 р.) з планом на кожен день з можливими учасниками», «Внесення пропозицій щодо перспектив розвитку КУ «АПС» СМР на 2015 рік», «Внесення пропозицій щодо створення робочої групи зі створення туристичного маршруту м. Суми»;

- порушення етики поведінки,

до ОСОБА_3 було застосовано дисциплінарне стягнення у виді оголошення догани (а.с.8-9).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо правомірності наказу № 11-к від 20 лютого 2015 року, колегія суддів приходить до наступного.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Колегія суддів, перевіряючи наявність підстав для застосування дисциплінарного стягнення, а також, в чому конкретно проявилося порушення позивачем своїх трудових обов'язків та чи додержані відповідачем передбачені статтями 147-1- 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, вважає, що оспорюваний наказ про застосування дисциплінарного стягнення до позивача, зазначеним нормам трудового законодавства не відповідає, оскільки він виданий з порушенням ст. 147 КЗпП України.

Так, порядок застосування дисциплінарних стягнень визначений ст. 149 КЗпП України.

Згідно з вимогами цієї статті, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Ця норма є необхідною для правильного визначення наявності як самого проступку так і відсутності поважних причин, оскільки саме відсутність поважних причин невиконання чи неналежного виконання трудових обов'язків є обов'язковою складовою правової підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

В якості підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності в оскаржуваному наказі вказані: копії протокольних доручень від 17.02.2015 р. та 18.02.2015 року, пояснювальні записки ОСОБА_3 від 19.02.2015 р., звіт ОСОБА_5 про виконання протокольного доручення від 17.02.2015 р., порівняльний аналіз проведених заходів до Днів Європи у Сумах у 2014 році та запропонованого плану заходів Днів Європи у 2015 році ОСОБА_6 ( а.с. 8-9, 40-42, 59,60)

Як вбачається з досліджених у судовому засіданні копій протокольних доручень , пояснювальних записок ОСОБА_3, звіту ОСОБА_5 та порівнянного аналізу заходів до Дня Європи, якихось обставин чи встановлених фактів про порушення позивачем ОСОБА_3 своїх посадових обов'язків як начальника відділу, а також невиконання, неякісного та несвоєчасного виконання нею протокольних доручень ці документи не містять і з їх змісту не вбачається порушень трудових обов'язків з боку ОСОБА_3, а лише вбачається констатація фактів про те, що ОСОБА_3 та інші працівники КУ «АПС» СМР отримали для виконання протокольні доручення директора ( а.с. 43-46, 59,60 40-42)

Матеріали справи не містять доказів того, що перед застосуванням дисциплінарного стягнення відповідачем проводилась будь-яка перевірка стосовно якості та своєчасності виконання як ОСОБА_3, а також іншими працівниками агенції цих протокольних доручень директора, а також фактів, невиконання та неякісного або несвоєчасного виконання саме ОСОБА_3 доручень директора та їх причини , а також обставин, у чому саме проявилося неякісне та несвоєчасне виконання ОСОБА_3 цих доручень.

Інші вимоги ст. 149 КЗпП України відповідачем також не виконані, а саме відповідачем взагалі не обговорено можливість виконання особисто ОСОБА_3 такої кількості доручень директора у обмежений час, а також співмірність проступку із застосованим стягненням, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що до позивача застосовувались раніше заходи дисциплінарного стягнення за невиконання або неякісне виконання нею своїх посадових обов'язків, або інших доручень.

Крім того, перевіряючи факти порушень позивачем своїх посадових обов'язків та обставин не виконання нею доручень директора, за які вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів приходить до наступного.

Виходячи із змісту ст. 147 КЗпП України, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни.

Трудові обов'язки працівників за своїм змістом означають виконання роботи, обумовленою трудовим договором або посадовими обов'язками, а порушення трудової дисципліни визначається як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків.

Працівники зобов'язані працювати чесно та сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника, або уповноваженого ним органу, додержувати трудової дисципліни (ст. 139 КЗпП України).

Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності досить фіксування самого факту порушення. Водночас наслідки порушення враховуються при визначенні тяжкості дисциплінарного проступку та виборі дисциплінарного стягнення, тому власник повинен довести при розгляді трудового спору наявність шкідливих наслідків та їх причинний зв'язок з допущенним працівником порушення.

Обсяг обов'язків позивача ОСОБА_3 зазначений у посадовій інструкції начальника відділу проектів «Сумська міська галерея» ( а.с. 28-31)

За змістом оскаржуваного наказу про оголошення догани № 11-к від 20.02.2015р вбачається, що позивачу ОСОБА_3 була оголошена догана за невиконання, неякісне та несвоєчасне виконання протокольних доручень від 17.02.2015 року та 18.02.2015 року та порушень етики поведінки.

Позивач ОСОБА_3 в обґрунтування доводів скарги посилалася на те, що вона отримавши за два дні 11 доручень директора різного ступеню складності, належним чином їх виконувала, однак з об'єктивних причин, а саме те, що більшість доручень вона була повинна виконувати особисто, а також браку часу на їх виконання та відсутність навичок роботи з програмою Power point, вона не змогла якісно та своєчасно виконати надані їй доручення, одна не дивлячи на це доручення були все ж виконані. (а.с.40-41, 42).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копій протокольних доручень, директор ОСОБА_7 доручила ОСОБА_3, не як начальнику відділу організувати роботу підлеглих по виконанню отриманих протокольних доручень, а саме як безпосередньому виконавцю, виконати як особисто, так із певними працівниками агенції протокольні доручення , визначивши їй час та строк їх виконання.

Колегія суддів вважає, що для оголошення догани за не невиконання, або неякісне та несвоєчасне виконання ОСОБА_3 доручень директора, відповідачу слід було з'ясувати, які конкретно доручення були виконанні ОСОБА_3, а які були невиконані, або виконані несвоєчасно та неякісно, критерії якості, поважність не виконання або неналежного виконання доручення ОСОБА_3 або іншими працівниками агенції, оскільки доручення стосувалися також інших працівників.

Крім того , відповідач повинен був перед застосування дисциплінарного стягнення встановити факти, що інші працівники агенції якісно та у строк виконали доручення, а ОСОБА_3 свій обсяг роботи виконана неякісно, несвоєчасно або взагалі не виконала і ці обставини потягли у цілому невиконання у визначений строк поставлених доручень , а також з'ясувати які наслідки для підприємства настали у разі неякісного та несвоєчасного виконання ОСОБА_3 доручень директора.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, ці обставини відповідачем взагалі не встановлювались перед застосуванням дисциплінарного стягнення, а відповідач виходив виключно з пояснювальних записок ОСОБА_3А, звіту ОСОБА_5 та порівняльного аналізу проведених заходів за 2014-2015 роки, з яких не вбачається , що ОСОБА_3 були порушені посадові обов'язки або неякісно та несвоєчасно виконано доручення.

Крім того, іншою підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало порушення ОСОБА_3 етики поведінки.

Вказаний факт порушення позивачем трудової дисципліни також не конкретизований, що не дозволяє чітко визначити, який саме неетичний проступок та коли вчинила ОСОБА_3, які він мав наслідки або яку шкоду для підприємства або інших осіб спричинив, що в свою чергу позбавляє можливості надати працівником відповідні обґрунтовані пояснення щодо дисциплінарного проступку згідно ст. 149 КЗпП України, а суду зробити висновок про наявність порушення позивачем етики поведінки.

Представниками відповідача у засіданні суду апеляційної інстанції з цього приводу не надано було об'єктивних пояснень, а також не надано доказів того, що ОСОБА_3 допустила якісь порушення етики поведінки.

Вищезазначене свідчить про те, що наказ про оголошення догани винесено необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

На вказані норми матеріального права суд першої інстанції уваги не звернув і дійшов до помилкового висновку про законність накладення стягнення на позивача.

Таким чином, з вказаних вище підстав позовні вимоги ОСОБА_3, стосовно визнання наказу про оголошення догани протиправним, колегія суддів вважає обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги у цій частині приймаються колегією суддів до уваги.

Розглядаючи спірні правовідносини та відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_3 та тих обставин, що позивачем не був пропущений строк звернення до суду, оскільки наказ вона отримала лише у ліпні 2015 року.

У зв'язку з тим, що колегія суддів при апеляційному розгляду справи дійшла до висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_3 , тому суд зобов'язаний вирішити питання щодо наявності підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду, які у трудових спорах застосовуються незалежно від заяви сторін.

У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк (п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.223 КЗпП України, суд може поновити ці строки.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 20.02.2015 року була ознайомлена з наказом № 11-к від 20.02.2015 року про оголошення догани, однак відмовилася від ознайомлення з наказом під розпис , про що був складений відповідний акт (а.с. 37).

Допитані у засіданні суду першої інстанції в якості свідків члени комісії ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, підтвердили факт ознайомлення ними ОСОБА_3 з наказом про оголошення догани саме 20.02.2015 року та факт її відмовити розписатися про ознайомлення з наказом . Позивачем ОСОБА_3 та її представником ці обставини не були спростовані належними доказами.

З позовом до суду про скасування наказу позивач ОСОБА_3 звернулася лише 14 серпня 2015 року. При цьому навела у позові причини пропуску строку звернення до суду, які колегією суддів вважаються неповажними, оскільки остання не довела наявності поважних причин пропуску вказаного строку.

З урахуванням зазначених правових норм та вищенаведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 є обґрунтованим, однак в його задоволенні слід відмовити, оскільки позивач пропустила трьохмісячний строк, передбачений ст. 233 КЗпП України на звернення до суду за вирішенням трудового спору без поважних на те причин.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не можна визнати законним і обґрунтованим, оскільки рішення ухвалено судом з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням процесуального права, які призвели до неправильного вирішення позовних вимог, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову позивачу в позові у зв'язку з пропуском без поважних причин строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст.303, п. 4 ч.1 ст.309, ст.ст.314, 316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 26 жовтня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення. .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Комунальної установи Агенція промоції «Суми» Сумської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу про оголошення догани - відмовити у зв'язку з пропуском без поважних причин строку звернення до суду.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -