АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», третя особа: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про визнання договору добровільного страхування наземних транспортних засобів недійсним, стягнення суми страхового відшкодування та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 серпня 2014 року,

встановила:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 серпня 2014 року відмовлено у задоволенні названого позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин справи.

В судовому засіданні представник ТДВ «Експрес Страхування» проти апеляційної скарги заперечив.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» вважає апеляційну скаргу необґрунтованою.

Апелянт в судове засідання не з'явився, про його час і місце повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Встановлено, що 27.06.2013 року о 18-00 год. на ділянці дороги Тульчин-Бершадь сталася дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобіля позивача.

Відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 18.09.2012 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем ЗАЗ VIDA, державний номер НОМЕР_1.

Вигодонабувачем за договором визначено ПАТ «Укрсоцбанк».

Внаслідок ДТП автомобіль ОСОБА_1 зазнав механічних пошкоджень, зокрема пошкоджений диск колісний передній правий, диск колісний задній правий, шина колісна передня права, два ковпаки колісні.

02.07.2013 позивач звернувся в страхову компанію із заявою про настання страхового випадку.

10.07.2013 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку із тим, що дана подія не є страховим випадком.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що 18.09.2012 року він придбав у кредит автомобіль ЗАЗ/ВІДА, д.н.з. НОМЕР_1, де кредитором виступив ПАТ «Укрсоцбанк». У зв'язку із настанням ДТП, були завдані механічні пошкодження автомобілю. Вартість відновлювального ремонту становить 1067 грн. Несвоєчасне перерахування коштів банку, призвели до нарахування відсотків у розмірі 1 039 грн. 79 коп.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона страховик) зобов'язується у разі настання певної події ( страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму ( страхову виплату), а страхувальник зобов'язується планувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст. ст. 6, 627 ЦК України свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Відповідно до п.п. 12.2.10 частини «Б» договору страхування страховик не відшкодовує збиток, пов'язаний з пошкодженням (знищенням, викраденням) автошин, колісних дисків, ковпаків, тенту, якщо інші деталі транспортного засобу не пошкоджено внаслідок тієї самої події, а також крадіжки інструментів та коліс, що входять у комплектність транспортного засобу.

Таким чином, сторони обумовили в укладеному договорі збитки, які страхова компанія не відшкодовує.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, будь-яких доказів, які б підтверджували недодержання на час укладення спірних договорів вищенаведених вимог закону, позивачем не надано.

Правильно встановивши фактичні обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 18.09.2012 року.

Крім цього, судом зроблено вірний висновок, що пошкодження, які були завдані автомобілю позивача не є страховим випадком. Встановлення даної обставини є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду від 19 серпня 2014 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Болотов Є.В.

Судді: Білич І.М.

ПоліщукН.В.