АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/13/К/15 Головуючий в суді першої
Категорія 47 (4) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Управління Держкомзему міста Кривого Рогу, про визнання протиправною відмови від підписання акту погодження меж земельної ділянки та зустрічним позовом про усунення перешкод в користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що вона та відповідач ОСОБА_3 є сусідами і мешкають відповідно у будинках АДРЕСА_1 в м. Кривому Розі. Відповідач без усіляких причин відмовився підписати їй акт погодження межі земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за її адресою: АДРЕСА_1. Уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати відмову ОСОБА_3 від підписання цього акту протиправною.

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 та просив суд усунути перешкоди в користуванні ним будинком АДРЕСА_1 в м. Кривому Розі і земельною ділянкою, зобов'язавши ОСОБА_2 відновити межі земельних ділянок між домоволодіннями АДРЕСА_1 та знести огорожу, збудовану на межі цих земельних ділянок; стягнути з ОСОБА_2 на його користь 28675 грн. моральної шкоди та 114,70 грн. судового збору. В обґрунтування позову зазначив, що не підписує ОСОБА_2 акт погодження межі, тому що має до неї претензії, оскільки вона порушила границі межі їх земельних ділянок та встановила залізобетонний двохметровий суцільний паркан між їх земельними ділянками. У зв'язку з цим він звертався зі скаргою до комісії Виконкому Жовтневої районної у місті ради і у 2012 році цей спір між сторонами був вирішений.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 травня 2014 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 26 травня 2014 року про виправлення описки, у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково, зобов'язано усунути перешкоди в користуванні ним будинком АДРЕСА_1 в м. Кривому Розі і земельною ділянкою та відновити межі земельних ділянок між домоволодіннями АДРЕСА_1, знести огорожу на межі земельної ділянки будинку АДРЕСА_1 в м. Кривому Розі; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3000 грн. моральної шкоди та 114,70грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 та задоволенні її позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, суд не взяв до уваги пояснення свідків, які в судовому засіданні підтвердили, що встановлення огорожі проводилось у присутності відповідача та ним власноручно зроблено вимір місця розташування суміжної межі та місця встановлення огорожі. Протягом трьох років з дня встановлення огорожі ОСОБА_3 не заявляв претензій щодо порушення межі належної йому земельної ділянки, такі претензії він став заявлять під час оформлення нею документів на землю. Вважає, що отримання згоди від суміжних власників може відбутись і шляхом усного повідомлення, тому суд дійшов невірного висновку щодо порушення нею будівельних норм під час зведення огорожі. Крім того, висновок експерта не може бути взятий до уваги, оскільки він не відповідає законодавчим нормам при розгляді земельних спорів між власниками, а ґрунтується лише на даних топографічної зйомки масштабу 1:500, яке проводиться в інших цілях, ніж встановлення чи відновлення меж земельних ділянок. А також суд не врахував, що на дату встановлення нею огорожі законодавчі обмеження в частині висоти паркану були відсутні, встановлена нею огорожа інсоляцію земельної ділянки ОСОБА_3 не порушує, розмір моральної шкоди є необґрунтованим, а інші обставини, на які посилався ОСОБА_3 в обґрунтування своїх вимог, в судовому засіданні не доведені.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі є сусідами і мешкають відповідно у будинках АДРЕСА_1 та мають спільну межу.

Позивач за основним позовом ОСОБА_2 стала власником домоволодіння АДРЕСА_2 розташованого на земельній ділянці загальною площею 0,0501га, на підставі договору купівлі-продажу від 19 квітня 2008 року.

Рішенням Криворізької міської ради від 30.03.2011 року №302 ОСОБА_2, як користувачу земельної ділянки, надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою для подальшої передачі безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

01 лютого 2011 року ОСОБА_2 звернулась до ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Укргеопроект" для складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку за цільовим призначенням, у зв'язку з чим було проведено кадастрову зйомку фактичних меж землекористування та узгоджено межі земельної ділянки із суміжними землекористувачами (землевласниками) за наявними фактичними межами відповідно до складеного плану (т. 1 а.с. 4 - 15).

Власники суміжних домоволодінь АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 (ОСОБА_6.) підписали акт обстеження та узгодження зовнішніх меж землекористування, а власник домоволодіння АДРЕСА_1 (відповідач за основним позовом ОСОБА_3.) відмовився від підписання такого акту (т. 1 а.с. 10, 11).

У зв'язку з відмовою ОСОБА_3 узгодити зовнішні межі землекористування ОСОБА_2 звернулась до комісії з питань вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок Жовтневої районної у місті ради та отримала рішення від 04 липня 2012 року №7, згідно якого рекомендовано вирішити питання шляхом домовленості та дотримання правил добросусідства, а в разі відсутності взаєморозуміння рекомендовано вирішувати спір у судовому порядку (т. 1 а.с. 21, 22).

Таким чином, спір між сторонами виник з приводу ненадання ОСОБА_3 згоди на погодження меж земельних ділянок домоволодінь при здійсненні ОСОБА_2 дій щодо приватизації її земельної ділянки та незгоди ОСОБА_3 із встановленим ОСОБА_2 у 2009 році залізобетонним парканом між земельними ділянками належних сторонам домоволодінь.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та відсутності підстав для визнання його відмови від підписання акту погодження меж земельних ділянок протиправною, у зв'язку з чим задовольнив зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 та відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи.

Як убачається із матеріалів справи, згідно технічної документації БТІ (план земельної ділянки - т. 1 а.с. 240) домоволодіння АДРЕСА_1 належне на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_3, було розташоване на земельній ділянці загальною площею 564,0кв.м. і починаючи з 01 лютого 1963 року по 17 червня 1995 року площа земельної ділянки не змінювалась.

Периметр земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_5 згідно плану земельної ділянки, складеного 01.02.1963р., складає 25.2 + 22,4 + 25,2 + 22,4 = 95,2м, у тому числі довжина межі: по АДРЕСА_1 - 25,2м; по АДРЕСА_4 - 25,2м (т. 1 а.с. 240).

21 лютого 2006 року ОСОБА_3 звернувся до Криворізької міської ради із заявою про передачу у власність земельної ділянки загальною площею 564,0кв.м., якою він користується з 1995 року (т. 1 а.с. 234).

Відповідно до технічної документації та кадастрового плану земельної ділянки АДРЕСА_5, виготовлених ТОВ "НВП Укргеопроект" для ОСОБА_3, станом на березень 2006 року загальна площа земельної ділянки складає 840кв.м. (т. 1 а.с. 44 - 49).

23 жовтня 2006 року ОСОБА_3 отримав Державний акт (серія ЯГ №581317) на право власності на земельну ділянку площею 0,0567га під домоволодіння АДРЕСА_1 згідно якого периметр земельної ділянки складає 95,25кв.м., у тому числі довжина межі: по АДРЕСА_1 - 25,15м, по АДРЕСА_4 - 25,31м. (т. 1 а.с. 61).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення посиланням на висновок судової будівельно-технічної експертизи №04-13 від 20 лютого 2014 року, згідно якого за даними топогеодезичної зйомки (додаток №1) розмір належної ОСОБА_3 земельної ділянки з боку домоволодіння по АДРЕСА_6 (розмір у вісях А-Б) складає 25,2м., за фактичними вимірами експерта - також 25,2м, а за даними плану - 25,31м. Тобто, розмір земельної ділянки по АДРЕСА_1 з боку домоволодіння АДРЕСА_6 зменшився на 0,11м (т. 1 а.с. 113).

Проте, відповідно до висновку повторної судової будівельно-технічної експертизи №554 від 29 грудня 2014 року, проведеної під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, згідно фактично проведеним замірам довжина меж земельної ділянки АДРЕСА_5 співпадає з топогеодезичною зйомкою (додаток №1 до висновку будівельно-технічної експертизи №04-13 від 20 лютого 2014 року - т. 1 а.с. 118) окрім довжини межі по АДРЕСА_1: фактична довжина межі домоволодіння АДРЕСА_5 - 26,17м (у той час як у додатку №1 до висновку №04-13 зазначено 25,0м), а фактична довжина межі будинку АДРЕСА_2 - 21,7м (у той час як у додатку №1 до висновку №04-13 зазначено 22,7м). Таким чином, межі та площа земельної ділянки будинку АДРЕСА_5, яка знаходиться у власності ОСОБА_3, порушені та не відповідають фактичним. У фактичному користуванні власника домоволодіння АДРЕСА_5 знаходиться на 276,0кв.м більше того, що вказано у Державному акті на право власності на земельну ділянку (серія ЯГ №581317) від 23.10.2006 року. Довжина межі по АДРЕСА_1 збільшена за рахунок межі домоволодіння №8 на 0,73м (26,17м (по факту) - 25,44м (по Держ.акту) (т. 2 а.с. 3 - 7).

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо порушення ОСОБА_2 прав суміжного власника ОСОБА_3 при влаштуванні нею огорожі між земельними ділянками не відповідає дійсним обставинам справи, у зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення.

Перевіряючи доводи та заперечення сторін, колегія суддів дослідила письмові заперечення проти висновків експерта, які подала представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, не погодившись із висновками повторної судової будівельно-технічної експертизи №554 від 29 грудня 2014 року.

На думку колегії суддів, ці заперечення не містять підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3

Так, посилання ОСОБА_4 на неповноту дослідження при проведенні повторної експертизи спростовуються письмовими поясненнями експерта ОСОБА_7 від 16 лютого 2015 року, згідно яких експертом повторно зазначено, яка нормативна література була використана при проведенні повторної експертизи, яким чином проводилось обстеження, які пристрої використовувались при цьому, які результати описані в дослідницькій частині експертизи.

Відповідаючи на доводи представника відповідача про те, що експертом не виміряна довжина межі домоволодіння №8 з боку АДРЕСА_4 і це свідчить про неповноту дослідження, експерт зазначив, що довжина межі з боку АДРЕСА_4 в домоволодінні АДРЕСА_5 практично (+10_15см) співпала з топографічною зйомкою, що свідчить про те, що межовий стовпчик між сусідніми домоволодіннями АДРЕСА_4 не викликає непорозумінь.

На думку колегії суддів, висновки повторної судової будівельно-технічної експертизи №554 від 29 грудня 2014 року в цій частині підтверджується також поясненнями позивача ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, які не спростовані відповідачем ОСОБА_3, про те, що межовий стовпчик між домоволодіннями сторін було перенесено нею приблизно на 1 метр у бік належного їй домоволодіння з боку АДРЕСА_1 з метою вирівняння межі, а з боку АДРЕСА_4 межовий стовпчик залишився на попередньому місці.

Посилання представника відповідача ОСОБА_4 на неправильне зазначення експертом ОСОБА_7 у повторній судовій будівельно-технічній експертизі №554 від 29 грудня 2014 року розміру довжини меж земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_5 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку та висновку будівельно-технічної експертизи №04-13 від 20 лютого 2014 року не спростовує того факту, що фактична довжина межі домоволодіння АДРЕСА_5 складає 26,17м, у той час як згідно Державного акту (серія ЯГ №581317) від 23.10.2006 року довжина межі по АДРЕСА_1 складає 25,15м (т. 1 а.с. 61), тобто в дійсності довжина межі по АДРЕСА_1 збільшена за рахунок межі домоволодіння №8 не на 0,73м, як зазначено у висновку повторної експертизи, а на 1м02см.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості претензій ОСОБА_3 до ОСОБА_2 стосовно порушення останньою границі межі їхніх земельних ділянок є неправильним.

Також неправильним, на думку колегії суддів, є висновок районного суду про те, що огорожа, збудована ОСОБА_2, порушує будівельні норми, не відповідає п. 10.15 "Правил забудови у місті Кривому Розі", становить небезпеку для життя та здоров'я людей, а також рішення суду щодо зобов'язання позивача знести встановлену нею огорожу.

Зазначене рішення суду ґрунтується на висновку будівельно-технічної експертизи №04-13 від 20 лютого 2014 року, згідно якого залізобетонна огорожа між земельними ділянками сторін у справі збудована з порушенням вимог будівельних робіт, без дозволу ОСОБА_3 Крім того, будівництвом паркану порушено санітарні норми, так як паркан збудовано всупереч вимог Правил щодо інсоляції житлових приміщень та прирівняних до них будівель.

Проте, висновок повторної судової будівельно-технічної експертизи №554 від 29 грудня 2014 року свідчить про те, що межова споруда між домоволодіннями №8 та АДРЕСА_5 не становить небезпеки для здоров'я та життя мешканцям домоволодінь та не порушує інсоляцію земельної ділянки АДРЕСА_5, належної ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 3-7).

Заперечення представника відповідача ОСОБА_4 проти висновків повторної експертизи в цій частині зводяться до його оцінки як доказу, у той час як відповідно до ст.. 212 ЦПК України таке право належить суду, який оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На думку колегії суддів, висновок повторної судової будівельно-технічної експертизи №554 від 29 грудня 2014 року в частині, що стосується межової споруди, збудованої ОСОБА_2, а також письмові пояснення експерта ОСОБА_7 від 16.02.2015 року в цій частині, є обґрунтованими, оскільки правила статті 376 ЦК України можуть бути застосовані лише до нерухомого майна, яким огорожа не може бути визнана з огляду на положення ст.. 181 ЦК України та п. 13 "Переліку об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються", встановлений "Порядком надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст", затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року №109.

Як зазначено у висновку експерта, станом на 2009 рік, а також на час проведення експертизи будівельні норми для межових огорож в державі не встановлені, основним критерієм для їх оцінки з точки зору порушення прав суміжних власників земельних ділянок є не порушення інсоляції на сусідній території.

Відповідно до п. 4.6 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів тривалість інсоляції повинна становити для житлових приміщень та прирівняних до них будівель та дворових територій не менше 2,5 годин на день на період з 22 березня до 22 вересня.

Як убачається із матеріалів справи та висновків обох судових будівельно-технічних експертиз, встановлена ОСОБА_2 залізобетонна огорожа між суміжними домоволодіннями №8 та АДРЕСА_5 розташована з північно-східного боку ділянки №9, що не порушує інсоляцію даної земельної ділянки (т. 1 а.с. 115).

Також не можна погодитись із тими висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на висновку судової будівельно-технічної експертизи №04-13 від 20.02.2014 року стосовно того, що влаштована огорожа між домоволодіннями змонтована без згоди суміжного землевласника (власника домоволодіння №9 ОСОБА_3.), що суперечить вимозі п. 28 Переліку будівельних робіт, на виконання яких не вимагається дозвіл, що наведений в постанові Кабінету Міністрів України від 30.09.2009 року №1104 "Деякі питання надання дозволів на виконання підготовчих та будівельних робіт".

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, огорожа збудована ОСОБА_2 в 2009 році, при цьому вона встановлена не по межі, а зміщена в бік належного їй домоволодіння; відповідач за основним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду із позовними вимогами щодо знесення цієї огорожі 14 березня 2013 року, тобто більш ніж через три роки після її збудування, і лише після подачі позивачем ОСОБА_2 її основного позову.

Такі обставини, на думку колегії суддів, свідчать про те, що огорожа, яка встановлена ОСОБА_2 не по межі суміжних земельних ділянок, не порушує права суміжного землевласника ОСОБА_3, оскільки вона збудована за рахунок зменшення площі земельної ділянки домоволодіння, належного ОСОБА_2, тому відмова ОСОБА_3 від підписання акту узгодження меж землекористування є безпідставною.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожна особа має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст.. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_2 доведено порушення її права на здійснення приватизації земельної ділянки, яка знаходиться в її користуванні, а докази порушення прав та законних інтересів відповідача ОСОБА_3 при здійсненні ним права власності на належну йому земельну ділянку у справі відсутні.

Посилання відповідача та його представника ОСОБА_4 на порушення ОСОБА_2, яка самовільно збудувала двохповерхову господарську будівлю, прибудовану до гаражу, на відстані 0,71 м від огорожі між земельними ділянками домоволодінь №8 та АДРЕСА_5, вимог пункту 3.25* ДБН 360-92** "Планування і забудова міських та сільських поселень", згідно якого для догляду за будівлями та виконання їх ремонту відстань до сусідньої межі ділянки від найбільш виступаючих конструкцій стіни має становити не менше ніж 1,0м, не можуть бути взятими до уваги, оскільки в суді першої інстанції позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 жодних вимог щодо зазначеної будівлі заявлено не було.

Крім того, згідно письмових пояснень експерта ОСОБА_7 від 16.02.2015 року щодо заперечень представника відповідача ОСОБА_4 проти висновку повторної судової будівельно-технічної експертизи №554 від 29 грудня 2014 року, якщо межову огорожу встановити у відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯГ № 581317) від 23.10.2006 року (власник - ОСОБА_3.), то відстань від двоповерхової господарської споруди до межі буде відповідати вимогам п. 3.25* ДБН 360-92** "Планування і забудова міських та сільських поселень".

Оскільки ОСОБА_3 не доведено позовні вимоги щодо порушення його прав землевласника, його вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди, які є похідними від них, задоволенню не підлягають.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити, рішення суду - скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення її позовних вимог та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 3, ст.. 313 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 травня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправною відмову ОСОБА_3 від підписання ОСОБА_2 акта погодження межі земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом відновлення меж земельних ділянок між домоволодіннями АДРЕСА_1 в м. Кривому Розі і знесення огорожі на межі цих земельних ділянок, та відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/