АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Шуліки Аліни Володимирівни, діючої за довіреністю в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 р. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.04.2007 р.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 02.04.2007 р. між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 1 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість на загальну суму 39 586,66 грн., просив задовольнити його вимоги.

Справа №761/14867/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2020/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Мальцев Д.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.10.2014 р. у задоволенні позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просив рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що суд дійшов помилкового висновку про ненадання позивачем доказів на підтвердження видачі ОСОБА_2 кредитних коштів.

Крім того зазначав, що суд першої інстанції не перевірив виконання відповідачем умов договору щодо повернення суми кредиту та процентів за його користування, що само по собі свідчить про отримання ним кредитних коштів.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, та просив застосувати позовну давність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, що 02.04.2007 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 1 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Кредитний договір складається із Заяви позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та ТарифівБанку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 видавалися кредитні кошти, та наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором.

З таким висновок суду не можна погодитись, виходячи з наступного.

Із заяви позичальника убачається, що сума кредитного ліміту становить 1 300,00 грн., розмір комісії за кредитне обслуговування - 1% від суми заборгованості, також передбачено порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості, що проводиться шляхом внесення грошових коштів на карту або списанням Банком коштів з дебетної карти № НОМЕР_1.

Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Своїм підписом ОСОБА_2 підтвердив, що заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифи складають укладений між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що свідчить про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору.

Відповідно до умов кредитного договору кредитний ліміт у розмірі 1 300,00 грн. було установлено на кредитну карту № НОМЕР_2. Карту та ПІН-конверт відповідач отримав 24.04.2007 р.

Листом Міністерства фінансів України від 09.12.2003 р. № 31-04200-30-5/7021 затверджено схему відображення кредиту «овердрафт», відповідно до якої кредитове сальдо поточного рахунку, що утворюється за позикою «овердрафт» відображається на підставі виписки банку за кредитом рахунку 31 «Рахунки банку», і відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №2 «Баланс» - у статті «Короткострокові кредити банків» розділу IV пасиву Балансу (форма№1), і відповідно до п.2.2 постанови Правління НБУ від 27.12.2007 р. №481 Банк відображає в бухгалтерському обліку суму наданих кредитів овердрафт за дебетом рахунків клієнтів у результаті чого виникає дебетовий залишок на цих рахунках.

Листом від 06.09.2011 р. за № 11-219/3984-10558 Національний банк України роз'яснив, що чинним законодавством України не передбачено обов'язок клієнта банку при укладенні ним кредитного договору укладати договір про відкриття поточного рахунку.

Таким чином, доказом надання ПАТ КБ «ПриватБанк»кредитних коштів відповідачеві та заборгованості щодо їх повернення, є банківська виписка по рахунку, з якої убачається, що Банк надав грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник порушив грошові зобов'язання внаслідок чого у нього виникла заборгованість по кредиту.

Суд зазначених обставин не урахував, а тому висновок суду про те, що позивач не надав доказів на підтвердження видачі ОСОБА_2 кредитних коштів та наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором є помилковим, у зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» з наступних підстав.

Згідно п. 3.1 Умов та правил надання банківських послуг, Банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти, їх вид та строк дії визначений в заяві та пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов кредитного договору строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. В судовому засіданні встановлено, що строк дії карти становить один рік з дня її видачі 24.04.2007 р.

За змістом ст.257 ЦК України загальна позовна давність становить три роки.

За загальним правилом, визначеним ч.1 ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливу останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у травні 2014 р., тобто після закінчення встановленого законом трирічного строку для звернення до суду за захистом порушеного права, початок якого слід рахувати зі спливом останнього дня місяця дії виданої банком картки.

У запереченнях на позов та в суді першої інстанції ОСОБА_2 наполягав на застосуванні строку позовної давності.

Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

З урахуванням наведеного позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуску ним строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 р. скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: