Справа № 234/2643/15-ц
Провадження № 2/234/1904/15
17 березня 2015 року місто Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області
в складі головуючого судді Карпенко О.М.,
при секретарі Аксеніної В.М.,
за участю прокурора Куцена М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ,-
02.03.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
Позивач у судове засідання не з'явився, але надав заяву про те, що позов підтримує та просить справу розглянути у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Із позову вбачається, що з 06 квітня 2005 року позивач знаходився в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі ОСОБА_2. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Останнім часом дружина припинила з позивачем спілкуватися, закинула дітей, та поїхала з дому, мотивуючи це тим, що вона втомилася, та не бажає бути більш ні домогосподаркою, ні матір'ю.
Позивач вимушений один піклуватися про доньку та сина, виховувати їх, дбати про фізичний та духовний розвиток дітей. Діти мешкають разом з нею, перебувають на її повному утриманні, позивач дбає про фізичний розвиток дітей, духовний розвиток, про нормальний життєвий рівень доньки та сина. Як батько дитини позивач має право піклуватися та виховувати своїх дітей, піклуватися про їх стан здоров'я, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дітей,підготовку до самостійного життя та праці. Позивачем забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, належне лікування і догляд, харчування та розвиток згідно віку та стану здоров'я.
Мати дитини не приймає жодної участі у вихованні та утриманні дітей, не виконує свої материнські обов'язки, не має власного житла, ніде не працює. Ухилення матері дитини від виховання своїх обов'язків виражається у тому, що вона не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, навчання, не цікавиться успіхами дітей, їх уподобаннями, не інтересується та не проявляє турботи про підготовку їх до самостійного життя, зокрема: не забезпечує нормального необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дітьми взагалі, що порушує нормальне самоусвідомлення дітей. Відповідачка не виявляє інтересу до внутрішнього світу неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не створює умов для отримання. Фактично відповідачка втратила родинний зв'язок з дітьми.
Відповідачка жодним чином не була позбавлена інформації стосовно місця перебування дітей, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дітей з нею, але обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання відповідачкою виконувати свої обов'язки, покладені на неї законом.
Таким чином, відповідачка свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, самоусунулася як від спілкування з дітьми, так і від виховання дітей. Крім того відповідачка негативно впливає на духовний та психологічний розвиток ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
На підставі викладеногопозивач просить винести рішення, яким позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав щодо її неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
У судове засідання відповідачка не з'явилася за невідомою суду причиною, про час розгляду справи належним чином була повідомлена.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України та враховуючи думку позивача, судом ухвалено про заочний розгляд справи.
У судовому засіданні прокурор просить позовні вимоги задовольнити, вважає, що батько не виконує своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, ухиляється від виконання своїх обов'язків.
Вислухавши думку прокурора, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У відповідності до пунктів 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов'язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.
Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання та інше, але ж не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.
Згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідним медичним висновком.
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Вимоги ст. 12 ч.6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.
Згідно вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Виходячи із змісту ст.ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Судом встановлено, що відповідачка по справі є матір'ю неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9-10).
Позивач перебуває у шлюбі з відповідачкою по справі (а.с. 11).
Діти мешкають разом із позивачем та знаходяться на його утриманні.
Відповідачка долею дітей взагалі не цікавиться, матеріальної допомоги не надає
Таким чином, відповідачка свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, самоусунулася від спілкування з дітьми, так і від виховання дітей. За таких умов створилися умови що шкодять інтересам дітей.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами документів та доказів.
Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами, які приймають участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін, які беруть участь у розгляді справи виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що відповідачка свідомо ухиляється від своїх батьківських обов'язків, самоусунулася від виховання та утримання дітей, долею, життям та здоров'ям не цікавиться, не турбується про майбутнє, матеріальної допомоги та моральної підтримки не надає, чим наносить шкоду психічному та фізичному здоров'ю дітей, у зв'язку з чим позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, слід задовольнити у повному обсязі.
Керуючись ст.10, 60, 213-215, 224-225 ЦПК України, ст. ст. 164, 166 СК України, Конвенцією про права дитини, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав щодо її неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

Рішення ухвалене й надруковано у нарадчий кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя: