Провадження №22-ц/784/3014/15
Справа № 784/3857/15-ц
Провадження № 22ц/784/3014/15 Головуючий в 1 інстанції - Губницький Д.Г.
Категорія: 5 Доповідач - Маляренко І.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Темнікової В.І., Прокопчук Л.М.

За участю секретаря: Гавор В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права, усунення перешкод у праві користування,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_1 пред'явила вищезазначений позов до ОСОБА_2, ОСОБА_2 про визнання права, усунення перешкод у праві користування.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що вона проживає в даному будинку з 1971 р. і є його колишнім власником, відповідачі - її діти, і є теперішніми співвласниками цього будинку, але син ОСОБА_2 намагається виселити її із займаної нею зі згоди дочки літньої кухні літ. Д (у технічному паспорті), що порушує її права.

Посилаючись на те, що вона є членом сім?ї відповідача, позивач просила визнати за нею право користування літньою кухнею літ. Д в будинку АДРЕСА_1 та усунути перешкоди в користуванні шляхом заборони ОСОБА_2 перешкоджати їй користуватися літньою кухнею.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв'язку з допущеним судом порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає з наступних підстав.

Суд встановив, що в порядку спадкування після смерті батька відповідач ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.07.1986 року оформив право власності на 1/2 частину даного житлового будинку з відповідною частиною побутових та господарських будівель та споруд.

23 листопада 2007 року позивачка за договором дарування подарувала ОСОБА_2 1/2 частину цього житлового будинку з відповідною частиною прилеглих господарських та побутових будівель і споруд.

ОСОБА_1 зареєстрована в житловому будинку по АДРЕСА_1 з 1971 р., її син ОСОБА_2, відповідач у даній справі, та дочка ОСОБА_2 також зареєстровані за даною адресою, остання - з 2013 року. Крім того в будинку з 2003 року зареєстрована дружина відповідача - ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18.12.2013 року було визначено порядок користування між співвласниками ОСОБА_2 і ОСОБА_2 житловим будинком літ. А та прилеглими господарськими та побутовими будівлями і спорудами. Виділено в житловому будинку ОСОБА_2 - житлові кімнати 1-7, 1-6, а ОСОБА_2 - житлові кімнати 1-3 (незаконно переобладнану ОСОБА_2 в кухню) та 1-5. Решта приміщень в житловому будинку та прилеглі господарські і побутові будівлі та споруди, в тому числі літня кухня літ. Д, залишені в їх спільному користуванні.

Відповідно до копії технічного паспорту від 28.10.2009 року на одній земельній ділянці з житловим будинком по АДРЕСА_1 знаходиться літня кухня літ. Д., 1967 року побудови, загальною площею 24.4 кв.м.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.07.2014 року було частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю і зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 його власністю шляхом надання доступу до спірної літньої кухні.

Рішення набрало законної сили, але до цього часу залишилось невиконаним, оскільки було встановлено, що в літній кухні літ. Д, розташованій на одній земельній ділянці з житловим будинком по АДРЕСА_1, проживає мати ОСОБА_2 - ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в частині визнання за нею права користування літньою кухнею літ. Д., розташованою на одній земельній ділянці з житловим будинком по АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що в силу вимог ст. 156 ЖК УРСР її право користування літньою кухнею як члена сім?ї співвласника будинку є похідним від такого права і в тому ж обсязі, що і у співвласника будинку - ОСОБА_2

Проте, як вбачається із матеріалів справи, і цю обставину підтвердили в суді апеляційної інстанції і позивачка ОСОБА_1, і відповідачка ОСОБА_2, ні до укладення 23 листопада 2007 року договору дарування ? частини будинку, ні після його укладення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом не проживали і спільного господарства не вели.

Як пояснила відповідачка ОСОБА_2, вона проживала у с. Мішково-Погорілове Жовтневого району Миколаївської області, перебуваючи у цивільному шлюбі, тобто мала іншу сім?ю.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Оскільки 23 листопада 2007 року позивачка ОСОБА_1 за договором дарування подарувала відповідачці ОСОБА_2 належну їй 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 з відповідною частиною прилеглих господарських та побутових будівель і споруд, то, відповідно, її право власності на зазначену частину будинку припинилося, і вона втратила право користування жилим приміщенням у ньому, а також відповідною частиною прилеглих господарських та побутових будівель і споруд.

Отже в даному випадку мають місце правовідносини, які виникли між власником та колишнім власником житла, а не правовідносини між власником житла та членом його сім'ї.

Виходячи із пояснень позивачки ОСОБА_1 та її дочки, відповідачки у справі, ОСОБА_2, остання дозволила матері користуватись належними їй на праві власності житловими приміщеннями та відповідною частиною прилеглих господарських та побутових будівель і споруд, зокрема, літньою кухнею літ. Д., в якій позивачка проживає, внаслідок чого позивачка фактично набула статуса тимчасового жильця.

Таким чином, позивачка може користуватися житловим будинком по АДРЕСА_1, а також прилеглими господарськими і побутовими будівлями та спорудами як тимчасовий жилець в межах і обсязі, визначених ОСОБА_2 як співвласником цього будинку.

Самостійного права користування ним та прилеглими господарськими і побутовими будівлями та спорудами вона не має, виходячи з вищенаведеного, і воно не може бути встановлено судом.

Не можна погодитись і з підставою відмови суду першої інстанції у задоволенні вимоги позивачки ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні літньою кухнею шляхом заборони ОСОБА_2 перешкоджати їй користуватися цією кухнею.

Як уже зазначалося вище, відповідач ОСОБА_2 є співвласником житлового будинку по АДРЕСА_1, а також прилеглих господарських і побутових будівель та споруд, позивачка ж ОСОБА_1 - як тимчасовий жилець може користуватися ними в межах і обсязі, визначених ОСОБА_2 як співвласником цього будинку і встановлених для неї самої судовим рішенням.

За таких обставин, а також встановивши, що позивачка одноосібно користується приміщенням літньої кухні літ. Д, і таким чином сама чинить перешкоди відповідачу ОСОБА_2 як співвласнику будинку, суд повинен був відмовити у задоволенні позову саме з цих підстав.

Суд не взяв до уваги того, що позивач, як це передбачено ч. 2 ст. 31 ЦПК, має право протягом усього часу розгляду справи не лише змінити підставу або предмет позову, але й збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Звернувшись до суду, ОСОБА_1 підставою позову зазначила перешкоджання їй з боку відповідача ОСОБА_2 у користуванні літньою кухнею літ. Д, право на яке виникло у неї як у колишнього члена сім?ї відповідачки ОСОБА_2

Та обставина, що позивачка в суді послалася на побоювання, що син може виселити її з літньої кухні, не є зміною підстав позову.

А такий спосіб захисту порушеного права як усунення перешкод у користуванні, виходячи із змісту тої ж ч.1 ст. 16 ЦК України, законом не заборонений.

Доводи апеляційної скарги вищенаведеного не спростовують, тому їх не може бути взято до уваги.

За таких обставин і з урахуванням вимог ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 303,307,309,316 ЦПК України,

колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04 листопада 2015 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права, усунення перешкод у праві користування - відмовити з інших підстав.

Рішення набирає чинності негайно, але протягом 20 днів може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: