АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Винту Ю.М., Одинака О.О.

секретар: Паучек І.І.

за участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Національний банку України, третя особа публічне акціонерне товариство «Терра Банк» про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідача Національного банку України, третя особа публічне акціонерне товариство «Терра Банк» про стягнення коштів

Позивач ОСОБА_1 посилався на те, що 25.06.2014 року між ПАТ «Терра Банк» та ним було укладено депозитний договір №ДБ-152145:980. Відповідно до умов договору, він вніс до каси спілки на депозитний рахунок НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 48029 грн. 18 коп., , відсоткова ставка по вкладу встановлювалась у розмірі 27,5 % річних на термін до 25.12.2014 року.

Позивачка ОСОБА_2 посилалась на те, що 25.06.2014 року між ПАТ «Терра Банк» та нею було укладено депозитний договір №ДБ-152140:980. Відповідно до умов договору, вона внесла до каси спілки на депозитний рахунок НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 48029 грн. 18 коп., , відсоткова ставка по вкладу встановлювалась у розмірі 27,5 % річних на термін до 25.12.2014 року.

У серпні 2014 року їм стало відомо про те, що ПАТ «Терра Банк» було визнано неплатоспроможним, у зв'язку з чим 03.08.2014 року вони

№22-ц/794/513/15 Головуючий у 1 інстанції Войтун О.Б.Категорія 19/27 Доповідач Перепелюк Л.М.

звернулись до Національного банку України та 16.08.2014 року до ПАТ «Терра Банк» з відповідними заявами, в яких просили достроково розірвати депозитні договори та виплатити відсотки по вкладам та вкладені кошти.

Вказували, що на їхні неодноразові заяви жодним чином ні ПАТ «Терра Банк», ні Національний банк України не відреагували.

Просили стягнути з Національного банку України : - на користь ОСОБА_1 грошовий вклад у розмірі 48029 грн. 18 коп. та відсотки до нього за 6 місяців користування вкладом згідно договору; - на користь ОСОБА_2 грошовий вклад у розмірі 48029 грн. 18 коп. та відсотки до нього за 6 місяців користування вкладом, згідно договору. Крім того, позивачі просили стягнути з Національного банку України на користь кожного моральну та матеріальну шкоду у розмірі по 3000 гривень.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Національного банку України, третя особа публічне акціонерне товариство «Терра Банк» про стягнення коштів відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити їхні позовні вимоги повністю.

Апелянти вважають, що оскаржуване рішення суду постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про безпідставність заявленого позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Національний банку України, третя особа публічне акціонерне товариство «Терра Банк» про стягнення коштів є правильним, таким, що ґрунтується на нормах матеріального права та належних і допустимих доказах, наданих суду сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 25.06.2014 року між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу (депозиту) №ДБ-152145:980. Відповідно до умов договору, він вніс до каси спілки на депозитний рахунок НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 48029 грн. 18 коп., відсоткова ставка по вкладу встановлювалась у розмірі 27,5 % річних на термін до 25.12.2014 року (а.с.4-6).

Сторони також погодили, що банк зобов'язаний повернути вкладнику вклад до 25.12.2014 року та протягом всього строку дії цього Договору вкладник має право, згідно вимог ст.1060 ЦК України, достроково одержати вклад у повному обсязі на підставі поданої письмової заяви (п.п.2.5-2.6).

Того ж дня, між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_2 було укладено депозитний договір №ДБ-152140:980. Відповідно до умов договору, позивач внесла до каси спілки на депозитний рахунок НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 48029 грн. 18 коп., відсоткова ставка по вкладу встановлювалась у розмірі 27,5 % річних на термін до 25.12.2014 року (а.с.7-9).

Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу після закінчення терміну, встановленого договором.

Як видно з п. 3.1 Договорів, банк зобов'язався виплачувати проценти за вкладом та повернути вкладнику вклад у відповідності до умов договорів готівковими коштами у валюті вкладу або безготівковим переказом коштів на рахунок вкладника, згідно його письмової заяви.

Судом встановлено, що позивачі неодноразово зверталися до ПАТ «Терра Банк» із заявами про повернення вкладів (а.с.10,12), на які їм було надано відповідь про те, що банк тимчасово не має можливості виконувати своєчасно та в повному обсязі взяті на себе зобов'язання. Крім того, повідомлено, що банк передано під кураторство Національного банку України, який тимчасово обмежив проведення операцій банку (а.с.11, 13).

При цьому, суд першої інстанції правильно вважав, що позивачі помилково звернулись до суду з позовними вимогами про стягнення коштів по депозитним договорам до Національного банку України.

У цих згаданих договорах, Національний банк України не виступає стороною та будь-яким чином, не може вплинути на встановлення, зміну чи припинення цивільних праві та обов'язків за вказаними договорами, так як це є результат домовленості двох сторін: фізичної особи (позивачів) та банку (ПАТ «Терра Банк»).

Згідно ст. 4 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк не відповідає за зобов'язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов'язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов'язання.

Аналогічно ст. 5 Закону України «Про банки ф банківську діяльність» передбачає, що Національний банк не відповідає за зобов'язання банків, а банки не відповідають за зобов'язаннями Національного банку України, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку т а угодами (договорами) між клієнтом та банком.

За таких обставин, відсутні правові підстави щодо стягнення з Національного банку України грошових коштів, розміщених ОСОБА_1, ОСОБА_2, як вклади (депозити) у ПАТ «Терра Банк» за укладеними договорами та суми нарахованих процентів за умовами цих договорів.

Ч. 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідач Національний банк України не є стороною правочинів, на підставі яких у позивачів виникло право вимоги, а тому, у відповідності до вимог ст.ст.526, 527, 629 ЦК України, на нього не може бути покладено обов'язку по виконанню цих договорів.

Крім того, постановою правління Національного банку України №518 від 21.08.2014 року ПАТ «Терра Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних.

В подальшому, постановою №831 від 23.12.2014 року правлінням Національного банку України було прийняте рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Терра Банк».

Як вбачається з положень ст.76 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Національний банк України не здійснює банківський нагляд за банком, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію чи здійснюється ліквідація, крім отримання звітності в установленому Національним банком України порядку.

У відповідності до вимог ст.30 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснює виведення неплатоспроможних банків з ринку, приймає рішення про утворення перехідного банку із передачею всіх або частини активів і зобов'язань одного або декількох неплатоспроможних банків. Перехідний банк утворюється у формі публічного акціонерного товариства. Перехідному банку передаються всі або визначена відповідно до плану врегулювання частина активів і зобов'язань неплатоспроможного банку.

Перехідний банк у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення), а також набуває обов'язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов'язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

На виконання зазначених вимог, рішенням Фонду ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» набуло зобов'язань щодо повернення в межах гарантованої суми відшкодування вкладникам грошових коштів, залучених ПАТ «Терра Банк».

Процедура та порядок відшкодування коштів за вкладами детально регламентовані згаданим Законом.

Таким чином, відповідальність за зобов'язаннями ПАТ «Терра Банк» на даний час несе ПАТ «Перехідний Банк «Кристалбанк».

Враховуючи вимоги ст.ЗЗ ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Таким чином, залучення до участі у справі співвідповідача або заміна відповідача за ініціативою суду не допускається, а позивачі до суду з таким клопотанням не звертались.

Правильним є також висновок суду 1 інстанції про безпідставність заявленого позивачами позову про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Спори про відшкодування заподіяної моральної (немайнової шкоди) розглядаються судами, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Цивільний кодекс України передбачає право на відшкодування моральної шкоди у окремо визначених випадках, у тому числі і у разі її завдання неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю (частина перша статті 1167 ЦК України).

Статтею 1167 ЦК України передбачено умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди, за наявності яких виникає відповідне зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Нормами ЦК України не передбачена відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання у вигляді відшкодування моральної шкоди, а тому підстав для задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди немає.

Спричинення відповідачем моральної шкоди, на яку посилаються позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, належними та допустимими доказами не підтверджено.

У зв'язку з цим, доводи апелянтів про винність працівників Національного банку України, які дезорганізували роботу підзвітного банку,що спричинило великі матеріальні та моральні збитки, є необґрунтованими, спростовуються вище наведеним. Будь-яких доказів про бездіяльність працівників Національного банку України та щодо підтвердження добровільного взяття на себе Національним банком України зобов'язань ПАТ «Терра Банк» апелянти не надали.

Безпідставними є також вимоги апелянтів у апеляційній скарзі про необхідність стягнення грошових коштів солідарно із відповідача - Національного банкуУкраїни та ПАТ «Терра Банк», оскільки такі позовні вимоги у суді 1-ї інстанції не заявлялись, а також ПАТ «Терра Банк» не є стороною у справі.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Усупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК України, апелянти не надали суду належні та допустимі докази на спростування висновків суду першої інстанції.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: