22-ц/775/164/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Овчиннікова О.С.
Категорія 50 Доповідач Баркова Л.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого: Баркової Л.Л.

суддів Зайцевої С.А., Сорока Г.П.

при секретарі : Бельченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Зазначала, що від шлюбу з відповідачем має доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якої останній за судовим рішенням від 23 січня 1997 року сплачував аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_2 донька досягла повноліття, однак до 25 червня 2020 року продовжує навчання в Запорізькому державному медичному університеті за денною формою навчання на контрактній основі. Тому просила суд стягнути на період навчання доньки з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісяця, оскільки останній в змозі надавати їй допомогу на утримання.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання задоволені частково. Стягнуто аліменти зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку щомісяця до закінчення навчання, а саме до 25 червня 2020 року, починаючи утримання з 08 грудня 2014 року. Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 385,88 грн. та судовий збір на користь держави у розмірі 243,60 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності ОСОБА_2, яка належним чином повідомлена, що підтвердила позивачка.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, які просили скаргу задовольнити, позивачку ОСОБА_1, яка заперечувала доводи скарги і просила її відхилити, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Вирішуючи справу і задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у відповідача є на утриманні двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу та непрацездатна дружина, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною, батьки похилого віку, а сам він не працює, не має постійного доходу, що позивачкою не доведено про можливість останнього сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частки, розмір аліментів на навчання доньки повинен складати 1/8 частини з усіх видів заробітку.

Проте погодитися з цим висновком суду не можна.

Згідно з положеннями ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх дитину до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно із положеннями статті ч.2 ст.200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що відповідач по справі ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 12 грудня 1996 року, актовий запис № 688. (а.с. 12)

Відповідно до рішення Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 23 січня 1997 року з відповідача були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Після ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з досягненням дитиною повноліття, стягнення аліментів на її утримання припинено, шлюб між сторонами розірвано у 1997 року році і з цього часу дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. (а.с.7-8,13-15)

ОСОБА_2 є студенткою 1 курсу Запорізького державного медичного університету за денною формою навчання на контрактній основі в період з 01.09.2014 року до 25.06.2020 року, що підтверджується договором про навчання за №20-1К-1447 від 14 серпня 2014 року та довідкою №4245 від 22 вересня 2014 року. (а.с.16-18)

У відповідності із роз'ясненнями, викладеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів ", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим матеріальної допомоги; наявності у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що на час звернення позивачки до суду з даним позовом відповідач мав і має зараз можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці на період її навчання, останньою не надано як суду першої інстанції, так і апеляційному суді.

Відповідно до запису у трудовій книжці відповідача, він 15.10.2013 року звільнений з роботи за п.1ст.40 КЗпП України, з 16.11.2013 року перебував на обліку у Маріупольському міському центрі зайнятості, з 11.11.2014 року йому припинено виплату допомоги по безробіттю у зв»язку із закінченням строку виплати. Відомості про подальшу роботу відповідача, який є працездатним, та отримання доходу, відсутні. (а.с. 35-54)

Позивачка не заперечує, що відповідач має на утриманні від іншого шлюбу двох малолітніх дітей: сина, ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньку, ІНФОРМАЦІЯ_4, дружину ОСОБА_5, яка не працює та перебуває у декретній відпустці по догляду з дитиною, що його батьки є непрацездатними та отримують мінімальну пенсію. Що вона з 2007 року також перебуває у іншому шлюбі з ОСОБА_6, обидва мають постійне місце роботи та заробіток, інших утриманців, крім доньки ОСОБА_5, не мають, а її непрацездатна матір отримує дохід від підприємницької діяльності.

Із пояснень позивачки також вбачається, що вони з донькою перед вступом до Запорізького державного медичного університету, який передбачає тільки денну форму навчання, з приводу укладання контракту та можливості батька надавати матеріальну допомогу, з відповідачем не спілкувались. Їх донька є працездатною, на період навчання забезпечена гуртожитком.

Належних і допустимих доказів про те, що відповідач після звільнення з роботи за скороченням штату працевлаштувався, або має дохід від іншої діяльності та можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці після досягнення нею повноліття у зв'язку із продовженням навчання, з урахуванням сімейного та матеріального становища відповідача, позивачкою не надано.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених положень закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач має можливість надавати повнолітній доньці матеріальну допомогу після досягнення нею повноліття та продовженням навчання.

Тому, оскаржуване рішення суду, як таке, що не відповідає встановленим обставинам справи та положенням матеріального і процесуального закону підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Керуючись ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання, відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до касаційної інстанції.

Судді