Справа № 346/5114/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Веселова В.М.,

секретаря - Максим'юк М.А.

позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та зустрічну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася з позовною заявою до відповідача, в якій вказала, що 28 квітня 2009 року вона з відповідачем по справі зареєструвала шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області зроблено актовий запис №111. За час перебування у шлюбі сторонами придбано земельну ділянку площею 0,080 га, яка розташована по АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу було посвідчено 27.10.2009 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 і зареєстровано в реєстрі за №5011. На придбаній земельній ділянці сторонами у 2011 році було розпочато будівництво житлового будинку, який на даний час не зданий в експлуатацію і вважається об'єктом незавершеного будівництва. Вказує,що гроші на придбання земельної ділянки у 2010 році, та будівництво протягом 2011-2013 роках їй надавала її бабуся, відповідно вона ці кошти передавала відповідачу на придбання будівельних матеріалів. Орієнтовна сума, яку вона передала відповідачу протягом 2011-2013 років склала 3500 євро та 400 дол.США, крім цього, були поточні витрати, які також оплачувала вона. Спільне життя з відповідачем не склалося та рішенням Коломийського міськрайонного суду від 06 серпня 2013 року шлюб між ними було розірвано. Вказує, що так як у них у шлюбі народилася дачка, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходиться на її утриманні, то для забезпечення її майбутнього власним житлом вона бажає сплатити відповідачу належну йому компенсацію за його частку у земельній ділянці та вартості незавершеного будівництвом будинку, завершити необхідні будівельні роботи за власний кошт і здати будинок в експлуатацію. В судове засідання позивачка подала заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд провести розподіл майна ,яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, визнавши за нею право власності на 1/2 ідеальної частки земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача судові витрати, витрати за проведення судово-будівельної експертизи та витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.

Відповідач подав зустрічний позов, в судовому засіданні позовні вимоги первинного позову не визнав, і пояснив, що він дійсно розлучився з позивачкою влітку 2013 року, про що є відповідне рішення, яке сама ж позивачка додала до матеріалів справи. До розірвання шлюбу він з позивачкою не проживав 2 роки, тобто з 2011 по 2013 роки. Відповідно жодних коштів у неї за цей період він не брав. Вказує, що земельна ділянка дійсно була придбана під час шлюбу і він не заперечує, що позивачка має право на 1/2 цієї ділянки, однак він готовий сплатити їй вартість цієї ділянки згідно висновку експерта, при чому частку коштів він вніс на депозитний рахунок. Саме будівництво , тобто заливку фундаменту та будівництво він розпочав безпосередньо після розлучення , тобто в вересні 2013 року. Кошти на це будівництво йому частково надав його батько , який працює в Російській Федерації. Відповідно позивачка не може претендувати на незавершене будівництво , оскільки воно не є їх спільною власністю. Просить суд в позові позивачки відмовити в повному обсязі і винести рішення , яким припинити 1/2 частки ОСОБА_1 у спільному майні - земельній ділянці по АДРЕСА_1, кадастровий номер :27:001:0174 з виплатою їй грошової компенсації, право приватної власності на земельну ділянку площею 0.0800 га по АДРЕСА_1 кадастровий номер :27:001:0174 визнати за ним ОСОБА_3.

Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 28 квітня 2009 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №111, який було розірвано за рішенням Коломийського міськрайонного суду від 06 серпня 2013 року.

Перебуваючи у шлюбі, сторони придбали земельну ділянку площею 0,080 га, яка розташована по АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу було посвідчено 27.10.2009 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 і зареєстровано в реєстрі за №5011.

На придбаній земельній ділянці було розпочато будівництво житлового будинку без дозвільних документів, який на даний час не зданий в експлуатацію і вважається об`єктом незавершеного будівництва та самочинним будівництвом.

Згідно ст.60,61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку доходу. Кожна річ набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як вбачається з рішення Коломийського міськрайонного суду від 6 серпня 2013 року (а.с.7), сторони розірвали шлюб. З тексту рішення вбачається, що позивачка, по справі, яка ініціювала розлучення з відповідачем, вказала ,що вона з відповідачем протягом двох останніх років не проживала разом. В мотивувальній частині рішення зазначено також ,що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, протягом останніх двох років разом не проживають.

Дане рішення суду набрало законної сили, жодна з сторін його не оскаржила.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно положень ст.14 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

За клопотанням позивачки та ухвалою суду від 13 листопада 2014 року було проведено будівельно - технічну експертизу, за результатами якої суду представлено висновок експерта , згідно якого відсоток готовності об`єкта незавершеного будівництва, розташованого в АДРЕСА_1 становить 30,8%, дійсна ринкова вартість цього незавершеного будівництва становить 188 747 грн. Поділ незавершеного будівництва та земельної ділянки можливий в ідеальних частках. Так, вартість земельної ділянки , що розташована по АДРЕСА_1 становить 62400 грн., вартість будівельних матеріалів, що затрачені на будівництво становить 122 686 грн., вартість будівельно-монтажних робіт, що затрачені на будівництво становить 66061 грн.

У відповідності до ст.147 ЦПК України висновок експерта в цивільній справі не є обов'язковим і оцінюється судом у відповідності до ст.212 ЦПК України. Суд зазначає, що такий висновок повинен бути оцінений у повній сукупності з усіма матеріалами справи.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. №11:

«22. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 -72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. 23. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох».

За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки спірне майно - земельна ділянка - придбане та набуте сторонами у шлюбі то дане майно згідно з ст.60 Сімейного кодексу, ст.368 ЦК України є спільною сумісною власністю подружжя.

Стосовно позовної вимоги відповідача щодо припинення права власності на частку земельної ділянки позивачки, та виплати їй компенсації, суд зазначає наступне. У відповідності до копії Державного акту на земельну ділянку (а.с.8), який є в матеріалах справи, даний акт після вчинення угоди купівлі-продажу між продавцем та відповідачем, станом на сьогодні не є переоформленим належним чином на відповідача. Крім цього, згідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. №11: «Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності».

На даний час відповідач вніс на депозитний рахунок всього 12 128 гривень, однак оцінка земельної ділянки згідно експертного висновку, яку сторони визнали, становить 62400 грн. (1/2 від цієї суми становить 31 200 грн.) , тобто відповідач вніс на депозитний рахунок тільки частину коштів. Крім цього, суд бере до уваги і той факт, що позивачка не бажає отримати грошову компенсацію за свою частку земельної ділянки.

Щодо вимоги позивачки про відшкодування судових витрат, витрат за проведення експертизи та коштів на правову допомогу, то в цій частині вимоги підлягають до задоволення, оскільки вони підтверджені квитанціями, доданими до матеріалів справи.

На підставі ст.ст.60,69,70,71,74 СК України, ст.ст.368,372 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. №11, та керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя - задовольнити.

Поділити придбане у шлюбі майно та провести розподіл майна ,яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальної частки земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності - відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 943 грн. 60 коп., витрати за проведення судово-будівельної експертизи в сумі 2500 грн., та витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.

Повернути відповідачу ОСОБА_3 внесені ним кошти до депозитного рахунку ТУ ДСА України в Івано-Франківській області р/р 0355 МФО 836014 - в сумі 12 128 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Івано - Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня

проголошення рішення.

Суддя Веселов В. М.