Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, приватного підприємства «Магнат-IV», третя особа - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про стягнення боргу за договором кредиту, за касаційною скаргою ПП «Магнат-IV» на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 17 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідачів солідарно на свою користь кредитну заборгованість в розмірі 272 238 грн 32 коп., посилаючись на те, що 21 червня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та приватним підприємством «Магнат-IV» (далі - ПП «Магнат-IV»), укладено кредитний договір згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 350 000 грн. з розрахунку 20,9 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 20 червня 2018 року.

Між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» 08 грудня 2011 року укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором від 21 червня 2007 року перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

Виконання зобов'язання за кредитним договором забезпечене порукою відповідно до укладеного акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» зі ОСОБА_3 договору поруки від 21 червня 2007 року.

Відповідачі допустили порушення умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 18 липня 2013 року утворилася кредитна заборгованість.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2014 року позов задоволено. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_3, ПП «Магнат-IV» на користь ПАТ «Дельта Банк» суму боргу за договором кредиту в розмірі 271 608 грн 32 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 17 липня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено, позов задоволено частково. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_3, ПП «Магнат-IV» на користь ПАТ «Дельта Банк» суму боргу за договором кредиту в розмірі 271 441 грн 04 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі ПП «Магнат-IV» просить оскаржувані судові рішення скасувати в частині стягнення з ПП «Магнат-IV» та ОСОБА_3 відсотків, прострочених відсотків і пені та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що укладення додаткової угоди від 08 листопада 2007 року про встановлення розміру відсоткової ставки на рівні 17,5 % та додаткової угоди від 20 червня 2008 року до кредитного договору від 21 червня 2007 року про встановлення відсоткової ставки за користування кредитом не свідчать про збільшення відповідальності поручителя та відповідно про порушення прав ОСОБА_3, оскільки він одночасно виступає в якості поручителя та є директором боржника ПП «Магнат-IV», а тому і повинен був знати про збільшення обсягу своєї відповідальності.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильно встановлені фактичні обставини справи, що полягає у неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи (ст. 309 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Судами встановлено, що відповідно до кредитного договору від 21 червня 2007 року, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ПП «Магнат-IV», останній отримав кредитні кошти у формі поновлювальної лінії з лімітом 350000 грн. з розрахунку 20,9 % річних з кінцевим строком повернення 20 червня 2018 року.

Зобов'язання за вищевказаним кредитним договором забезпечено договором поруки від 21 червня 2007 року, укладеним між банком та поручителем - директором ПП «Магнат-IV» ОСОБА_3

Встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» 08 грудня 2011 року уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором від 21 червня 2007 року перейшло від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк».

У порушення умов кредитного договору позичальник не виконував взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 18 липня 2013 року утворилася кредитна заборгованість в розмірі 271441 грн 04 коп. (а.с. 221).

Як вбачається з умов кредитного договору, а саме п. 1.3.1 за користування кредитними коштами з 21 червня 2007 року по 19 вересня 2007 року процентна ставка встановлюється в розмірі 17,5 % річних.

За користування кредитними коштами після 19 вересня 2007 року процентна ставка встановлюється в розмірі 19,5 % річних, якщо інша процентна ставка не буде встановлена відповідно до умов цього договору та/або додаткових угод до договору.

Відповідно до п. 1.3.2. цього ж договору за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк процентна ставка встановлюється в розмірі 26,25 % річних, з 20 вересня 2007 року процентна ставка встановлюється в розмірі 29,25 %. Такий розмір ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором.

Відповідно до додаткової угоди від 08 листопада 2007 року № 1 до кредитного договору від 21 червня 2007 року, яка укладена між банком та боржником, сторони домовилися, що з 08 листопада 2007 року за використання кредитними коштами за договором встановлюється процентна ставка в розмірі 17,5 %.

Згідно з додатковою угодою від 20 червня 2008 року № 1, яка укладена між банком та боржником, до цього ж кредитного договору, сторони домовилися, що з 20 червня 2008 року за використання кредитних коштів, а саме строкової суми основного боргу, за договором встановлюється процентна ставка в розмірі 20,9 %.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що банк здійснював нарахування відсотків за користування кредитом виходячи з розміру 20,9 %.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до п. 1.3.2 кредитного договору від 21 червня 2007 року за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк процентна ставка встановлюється в розмірі 26,25 % річних, а з 20 вересня 2007 року процентна ставка встановлюється в розмірі 29,25 %, а не 20,9 % як помилково вважав суд першої інстанції. Такий розмір ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором.

Вказані висновки апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог до ПП «Магнат-IV» (боржника за кредитним договором) про стягнення 94916 грн. 99 коп. відсотків, 377 грн. 81 коп. пені за несвоєчасне повернення тіла кредиту та 6246 грн. 24 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків є вірними та такими, що ґрунтуються на матеріалах справи, тому судове рішення в цій частині слід залишити без змін.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 17 липня 2014 року в частині стягнення 169900 грн. основної заборгованості з ПП «Магнат-IV» в касаційній скарзі не оскаржувалося, тому відповідно до ст. 335 ЦПК України не є предметом касаційного перегляду.

Разом із тим, не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог до поручителя - ОСОБА_3

Так, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Звертаючись з апеляційною скаргою, ПП «Магнат-IV» в особі директора ОСОБА_3 посилався на те, що внаслідок укладення додаткових угод № 1 від 08 листопада 2007 року та від 20 червня 2008 року, якими збільшили відсоткову ставку за користування кредитом, без відома та згоди на це поручителя ОСОБА_3, внаслідок чого порука припинилася в силу закону.

Вказані доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не перевірив, що є порушенням норм процесуального права.

Ураховуючи зазначене, суду апеляційної інстанції необхідно було надати оцінку умов кредитного договору, додатковим угодам, які були укладені між банком та боржником, встановити чи було підвищено відсоткову ставку за користування кредитними коштами, та чи була на це згода поручителя, у зв'язку із чим збільшилася його відповідальність, та які його дії свідчать про надання ним згоди на збільшення обсягу відповідальності як поручителя, при цьому висновок про припинення поруки залежить від встановленого судом факту надання чи ненадання поручителем згоди на зміну зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Суд лише обмежився висновком, що ОСОБА_3, який є поручителем, є ще і директором боржника, тому повинен був знати про збільшення свого обсягу відповідальності як поручителя, однак не вказав, які саме дії його як поручителя свідчать про надання ним згоди на збільшення обсягу своєї особистої відповідальності як поручителя.

Вказані висновки наведені також в постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-101цс14, які є обов'язковими в силу положень ст. 360-7 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Оскільки в касаційній скарзі заявлено вимоги про перегляд судового рішення лише в частині стягнення з ОСОБА_3 94916 грн. 99 коп. відсотків, 377 грн. 81 коп. пені за несвоєчасне повернення тіла кредиту та 6246 грн. 24 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків, однак суд касаційної інстанції виявив факт неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального права щодо вирішення спору за всіма позовними вимогами до поручителя ОСОБА_3, суд вважає за можливе вийти за межі вимог касаційної скарги та скасувати рішення і в частині стягнення з ОСОБА_3 169900 грн. основної заборгованості.

Ураховуючи те, що судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права, не встановлені всі фактичні обставини справи, рішення суду апеляційної інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню в частині позовних вимог до ОСОБА_3 із направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд в цій частині. В частині стягнення з ПП «Магнат-IV» 94916 грн. 99 коп. відсотків, 377 грн. 81 коп. пені за несвоєчасне повернення тіла кредиту та 6246 грн. 24 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 335, 336, 337, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного підприємства «Магнат-IV» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 17 липня 2014 року в частині позовних вимог до ОСОБА_3 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В частині стягнення з приватного підприємства «Магнат-IV» 94916 грн. 99 коп. відсотків, 377 грн. 81 коп. пені за несвоєчасне повернення тіла кредиту та 6246 грн. 24 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків рішення апеляційного суду Чернівецької області від 17 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська