_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1148/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевої О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Встановив,

ТОВ «Кей-Коллект» звернулось у грудні 2014 року до суду з вимогами ухвалити рішення, яким в розрахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 30.11.2006 року, яка складає 37942,08 дол.США, що дорівнює 598384,54 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ТОВ «Кей-Коллект» права власності на житловий будинок, що розташований на земельній ділянці площею 719 кв.м., і який належить на праві власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (адресі будинку не зазначено). До судового засідання представник позивача не з»явився, про час і місце слухання справи сповіщений належним чином, надав заяву про вирішення спору за його відсутності.

Представник відповідачів позов не визнав.

Суд вислухав представника відповідачів, вивчив матеріли справи і встановив наступне:

30.11.2006 року ОСОБА_2 і АКІБ «Укрсиббанк» уклали договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого ОСОБА_2 надавався кредит в сумі 35000 дол.США (що дорівнювало на той час 176750 грн). ОСОБА_2 зобов»язався повернути всю суму кредиту до 30.11.2013 року, сплачувати щомісяця відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 11,3% річних та комісію за обслуговування кредиту. Повертати кредитні кошти та сплачувати відсотки і комісію за користування кредитом позичальник зобов»язався шляхом сплати ануїтетних платежів до 25 числа кожного місяця на рахунок №.

З метою забезпечення виконання зобов»язань позичальником за кредитним договором між Банком і ОСОБА_1 і ОСОБА_2 30.11.2006 року було укладено іпотечний договір , за умовами якого ОСОБА_1 і ОСОБА_2 передали в іпотеку АКІБ «Укрсиббанк» житловий будинок, що знаходиться за адресою м.Одеса вул..Рожева,5, розташований на земельній ділянці площею 719 кв.м., що належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Житловий будинок має житлову площу 30 кв.м.

У позові ТОВ «Кей-коллект» стверджує, що 12.12.2011 року ПАТ «Укрсиббанк», який є правонаступником АКІБ «Украсиббанк», відступив ТОВ «Кей-Коллект» за договором факторингу №1 права вимоги до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту та іпотечним договором.

У зв»язку з тим, що позичальник не повернув банку кредитні кошти в сумі 23921,33 дол.США, що дорівнює 377263,3 грн, не сплатив відсотки за користування кредитом в розмірі 14020,75 дол.США, що дорівнює 221121,25 грн, ТОВ «Кей-коллект» звернувся до суду з цим позовом і вимагає звернути стягнення боргу за договором споживчого кредиту на іпотечне майно житловий будинок №5 по вул..Рожева в м.Одесі, що розташований на земельній ділянці площею 719 кв.м.

На підтвердження своїх вимог товариство посилалось на такі докази: договір про надання споживчого кредиту №0 від 30.11.2006 року з графіком платежів за договором, графіком платежів, визначення сукупної вартості кредиту, іпотечний догові від 30.11.2006 року, додаткова угода №1 до договору про надання споживчого кредиту від04.02.2009 року, договір про внесення змін до іпотечного договору, договір факторингу №1 від 12.12.2011 року, досудова вимога на адресу боржника ОСОБА_2, розрахунок боргу за кредитним договором.

Представник відповідача, не визнаючи позов, стверджував, що позивач не довів наявність у нього правових підстав звертатися до суду з цим позовом - ні до позову ні на вимогу суду ТОВ «Кей-коллект» не надало належних доказів, які б свідчили, що ТОВ «Кей-коллект» є фінансовою установою і має право займатися стягненням грошових коштів за кредитними договорами; позивач не виконав вимоги суду і не надав доказів щодо виконання своїх зобов»язань за договором факторингу в частині сплати Фактором фінансування Клієнта за договором факторингу під відступлення прав вимоги. Крім того, представник відповідачів вважає, що відповідно до положень ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вимоги ТОВ «Кей-коллект» не підлягають задоволенню з тих підстав, що в іпотеку було передано житловий будинок загальною площею 89 кв.м., в тому числі житловою 30 кв.м., що цей будинок для відповідачів є місцем постійного проживання і інше житло у них відсутнє.

При вищенаведених обставинах суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Кей-Коллект» не підлягають задоволенню з наступних підстав:

30.11.2006 року АКІБ «Укрсиббанк»(правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») і ОСОБА_2 уклали договір про надання споживчого кредиту на умовах повернення, строковості, платності, цільового використання грошових коштів у сумі 35000 дол.США. При укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способів забезпечення зобов»язань позичальника; відсоткової ставки; порядку плати за кредит; порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

АКІБ «Укрсиббанк» виконав свої зобов»язання за договором кредиту і видав грошові кошти через касу банку позичальнику. Позичальник отримав кредитні кошти.

12.12.2011 року ПАТ «Укрсиббанк», який є правонаступником АКІБ «Украсиббанк», відступив ТОВ «Кей-Коллект» за договором факторингу №1 права вимоги до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту та іпотечним договором. Тов «Кей-коллект» стверджує, що відповідачі свої зобов»язання за кредитним договором не виконали, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 598384,54 грн, досудову вимогу товариства відповідачі залишили без уваги, тому позивач звернувся до суду і вимагає звернути стягнення боргу за кредитним договором на іпотечне майно.

Відповідно до ст. 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України), тобто має ліцензію НБУ на провадження даної діяльності.

Основними відмінностями договору факторингу від відступлення права вимоги є наступне:1) клієнтом у договорі факторингу може бути тільки фізична особа-підприємець або юридична особа, а фактором тільки фінансова установа з ліцензією НБУ на факторингову діяльність;2) договір факторингу дійсний навіть якщо між клієнтом та боржником в договорі стоїть заборона на відступлення права вимоги; 3) факторинг за своєю суттю може бути тільки на оплачуваній основі на відміну від відступлення права вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

В силу ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

Відповідна ситуація повинна розглядатися як прострочення кредитора, яке тягне наслідки за ч. 4 ст. 613 ЦК України і боржник за грошовим зобовязанням не сплачує відсотки за час прострочення кредитора. Крім того, слід враховувати вимоги ч. 4 ст. 612 ЦК України, що прострочення боржника не настає, якщо зобовязання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відступлення прав за іпотечним договором та основним зобов'язанням не допускається у разі видачі заставної. Після видачі заставної перехід прав іпотекодержателя за іпотечним договором та основним зобов'язанням до іншої особи здійснюється шляхом передачі заставної у встановленому цим Законом порядку.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 179 ЦПК України).

Виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійного витребування та збирання доказів по справі, та надання оцінки обсягу доказів, який би був достатній для задоволення вимог позивача. Але, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивач свої вимоги не довів належними і допустимими доказами: позивач не надав до суду (навіть на виконання ухвали суду про витребування доказів) належно оформлених документів, що свідчать про перехід права вимоги і її обсяг(надані ксерокопії неналежної якості і не читаємі це стосується додатку до договору), що ТОВ «Кей-коллект» є фінансовою установою, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції; відсутній розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, де зазначено, яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на момент подання позовної заяви (з наданого на виконання ухвали суду розрахунку вбачається, що розрахунок проведено з 2009 року, хоча договір кредиту укладено у 2006 році, а договір факторингу у 2011 році), з урахуванням валюти кредитного зобовязання та курси цієї валюти до гривні, встановленого НБУ на відповідну дату; відсутні докази повідомлення відповідачів про заміну кредитора у кредитному зобовязанні та докази переходу до позивача прав у кредитному зобовязанні за кредитним договором (що позбавляє можливості визначитися чи не вважається кредитор таким, що прострочив виконання грошового зобовязання), відсутні належні докази відступлення прав за іпотечним договором.

Керуючись ст..ст. 512-514, 516, 517, 656, 1077, 1079, 1080-1082 ЦК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», правовою позицією Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 6-59цс15, ст..ст.213-215 ЦПК України,

Вирішив

Товариству з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Одеської області через Київський райсуд м. Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.