АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5236/15 Справа № 175/1156/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ребров С. О. Доповідач - Гайдук В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2015 року було задоволено заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову по даній цивільній справі.

Накладено арешт на домоволодіння по АДРЕСА_1, загальною площею 338,0 кв.м, що зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 16 травня 2012 року, але належить ОСОБА_3 на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 01 квітня 2014 року та земельну ділянку площею 0,091 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 16 травня 2012 року, але належить ОСОБА_3 на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 01 квітня 2014 року (а.с. 70).

В апеляційній скарзі представник відповідача посилаються на порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової про відмову у задоволенні заяви (а.с. 86-87).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія судів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суддя виходив з необхідності вжиття заходів забезпечення позову, проте вирішив питання із порушенням норм процесуального права.

У відповідності до ст. 151 ЦПК України, підставою для забезпечення позову є заява особи, яка бере участь у справі, у якій повинно бути зазначено: зокрема, причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; обґрунтування виду забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості необхідні для забезпечення позову. Суд може вжити заходів забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 4 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень наданих у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому , що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача , а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Однак, в порушення вище зазначених вимог процесуального закону, вирішуючи питання щодо забезпечення позову та постановляючи 27 березня 2015 року ухвалу про забезпечення позову, - суд першої інстанції не зазначив підстави обрання такого виду забезпечення позову, як і не обґрунтував причини застосування заходів по забезпеченню позову, не вказав на ті обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, із заяви ОСОБА_4 вбачається (а.с. 66), що він просив забезпечити позов шляхом заборони відчуження нерухомого майна, разом з цим суд першої інстанції застосував арешт майна, як вид забезпечення позову.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що, розглянувши заяву про забезпечення позову, подану без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання про вжиття забезпечення позову, у зв'язку з чим оскаржену ухвалу належить скасувати, і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 311, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2015 року про забезпечення позову - скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді