У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про виселення з житлового будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПривтБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 18 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 150 тис. грн. зі сплатою відсотків за користування 20% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 15 серпня 2011 року. Зобов'язання за даним договором було забезпечене договором іпотеки. Рішенням Рожнятівського районного суду від 11 березня 2010 року за невиконання умов кредитного договору, звернуто стягнення на предмет іпотеки: будинок по АДРЕСА_1 шляхом його продажу. Оскільки на вимогу банку, відповідачі у добровільному порядку будинок не звільниили, позивач просив суд виселити останніх.

Заочним рішенням Рожнятівського районного суду від 25 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2014 року, позов задоволено. Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з житлового будинку АДРЕСА_1, зі зняттям цих осіб з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції, та реєстрації фізичних осіб УМБС України смт. Рожнятів.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України відповідачі підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення.

Такі висновки судів відповідають вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах справи.

Судом установлено, що рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2010 року у рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 34КD від 18 серпня 2006 року звернуто стягнення на предмет іпотеки: будинок по АДРЕСА_1, який належить йому на праві власності (а. с. 4-6).

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором

рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 липня 2012 року позивачем на адресу відповідачів окремими рекомендованими листами було надіслано вимогу про добровільне виселення, яка останніми отримана 03 серпня 2012 року (а. с. 12-18). Проте відповідачами спірне житлове приміщення звільнене не було.

Суди, ураховуючи вказані обставини та норми матеріального права, дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги щодо порушення права на житло неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачі позовної вимоги про визнання договору іпотеки недійсним не заявляли, та крім того, на час ухвалення рішення судом першої інстанції (25 вересня 2014 року), остання досягла повноліття.

Таким чином судові рішення у справі ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводами касаційної скарги не спростовані, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 333, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта