АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/529/2015 Головуючий в І інстанції Лебедь І.П.
Категорія 27 Доповідач: Прокопчук Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця 18 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Прокопчук Л.П.
Суддів:Полікарпової О.М.
Базіль Л.В.
При секретарі: Мироненко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Цюрупинського районного суду від 11 грудня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

05 травня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 11.12.2007 року між ним і ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредитні кошти у сумі 50 000грн. строком до 11.12.2022 року.

В забезпечення виконання умов кредитного договору 11.12.2007 року між позивачем і ОСОБА_7 був укладений договір іпотеки, за яким ОСОБА_7 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки позичальник не виконувала належним чином свої зобов'язання рішенням Цюрупинського районного суду від 01.03.2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його ПАТ КБ «Приватбанк».

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 12.06.2012 року рішення суду першої інстанції змінено лише в частині встановлення початкової ціни предмету іпотеки.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Зважаючи на те, що відповідачі відмовляються добровільно звільнити спірну квартиру, позивач просив виселити їх.

Рішенням Цюрупинського районного суду від 11 грудня 2014 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволено.

Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7 з квартири, що розташована по АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 365,40грн., тобто по 91,35грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просила його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити банку у задоволенні його позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_5 і ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, представник банку просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Частиною 3 ст.109 ЖК України передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що рішенням Цюрупинського районного суду від 01 березня 2012 року в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 11.12.2007 року в розмірі 13 755,76 доларів США, що еквівалентно 109 633,41грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 59,6кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 12 червня 2012 року рішення суду першої інстанції змінено вказівкою про початкову ціну продажу предмету іпотеки у 75 000грн.

Таким чином вимоги банку про виселення відповідачів із квартири АДРЕСА_1 обґрунтовані законом та наданими доказами.

Проте відповідно до абзацу 1 пункту першого Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентам України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника (майнового поручителя…, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна… не перевищує 140кв.м для квартири та 250кв.м для житлового будинку.

Сторонами не заперечується, що у відповідачів, крім спірної квартири, іншого житла не має.

Із проекту Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» щодо посилення захисту прав позичальників» вбачається, що до абзацу 1 пункту 1 запропоновано внести зміни, відповідно до яких не може бути проведено у будь-якому порядку примусове виселення мешканців житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Такі зміни до Закону народні депутати України погодили в цілому 28 грудня 2014 року, проте Президент України не підписав його і вніс до Верховної Ради України свої позиції.

Таким чином вказане питання залишається не вирішеним державною і тому колегія суддів вважає, що позивач передчасно звернувся до суду з позовом про виселення відповідачів зі спірної квартири.

Крім того пунктом 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» передбачено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Установлено, що 23 березня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» направив на адресу ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вимогу про добровільне звільнення спірної квартири разом з усіма незареєстрованими у предметі іпотеки членами сім'ї та іншими мешканцями /а.с. 21/.

Згідно довідки, виданої ТОВ «Комунхоз» від 02.04.2014 року у іпотечній квартирі також зареєстровані і проживають відповідачі ОСОБА_8 і ОСОБА_5, яким позивачем не направлялась вимога про добровільне виселення зі спірної квартири.

За встановленого колегія суддів вважає, що позов банку про виселення відповідачів зі спірної квартири є передчасним, тому постановлене рішення судом першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк».

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 11 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис)

Судді: (два підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.П.Прокопчук