АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3608/15 Головуючий 1 інст. - Сенаторов В.М.
Справа № 2018/2-319/11
Категорія : житлові Доповідач - Черкасов В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Кокоші В.В., Бобровського В.В.,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.Харкова від 09 грудня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Київський районний відділ державної міграційної служби України про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення, вселення та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2009 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа: Київський районний відділ державної міграційної служби України про усунення перешкод в користуванні та власністю, виселення, вселення та зняття з реєстраційного обліку.

В обгрунтування позовних вимог позивачки вказували, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі договорів дарування. У вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_1, який не є власником квартири, в ній не проживав, проте чинить перешкоди у користуванні власністю.

Тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2, ОСОБА_3 просили суд усунути перешкоди в користуванні належній їм на праві власністю квартирою АДРЕСА_1; виселити з квартири ОСОБА_1; зняти останнього з реєстраційного обліку та вселити їх у спірну квартиру.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 09 грудня 2014 року позовні вимоги задоволені. Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації. Усунено перешкоди в користуванні, володінні власністю вищевказаної квартири шляхом виселення ОСОБА_1 зі спірної квартири. Вселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язано Київський районний відділ державної міграційної служби України зняти ОСОБА_1 з реєстрації у спірній квартирі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що судом першої інстанції не враховано факту вибуття квартири з його володіння шахрайським шляхом.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності факту перешкоджання відповідачем в користуванні та розпорядженні позивачами своєю власністю.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.

Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яким належить по ? частині квартири (а.с.3-15).

Згідно довідки КП "Жилкомсервіс" у вищевказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_1 (а.с.16). Актами від 27 листопада 2008 року, 27 грудня 2008 року, 23 березня 2009 року, 27 березня 2009 року, 11 квітня 2009 року, 05 травня 2009 року встановлено, що відповідач не проживає у АДРЕСА_1, у квартирі відсутні особисті речі ОСОБА_1 (а.с.28-33).

За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української РСР; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не є членом сім'ї власників квартири, договору найму житла між сторонами також не укладено.

Доводи апеляційної скарги стосовно факту вибуття квартири з його володіння шахрайським шляхом спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 05 липня 2012 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними свідоцтва, договорів купівлі-продажу, витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов'язання анулювати реєстрацію, визнання права власності, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди (а.с.111). Вказаним судовим рішенням встановлено, що частина спірної квартири АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 на праві власності, вона була відчужена останнім на підставі довіреності як арештоване нерухоме майно з публічних торгів. Підстав недійсності правочинів щодо квартири судом не встановлено, що і було підставою для відмови ОСОБА_1 у задоволенні його вимог.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доказів того, що позивачі заволоділи спірною квартирою шахрайським шляхом ОСОБА_1 не надано.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про зобов'язання Київський районний відділ державної міграційної служби України зняти відповідача з реєстрації у спірній квартирі виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що Київський районний відділ державної міграційної служби України є третьою особою у справі.

Статус третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору визначений ст. 35 ЦПК України і залучаються чи вступають у справу зазначені треті особи, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Виходячи із вимог ст. 31 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору не є сторонами у справі та не наділені процесуальними правами позивача чи відповідача.

Поза увагою суду залишилась та обставина, що суд не має права покладати обов'язки на третю особу, яка повинна була залучатись до участі у справі, як відповідач, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду в цій частині.

Київський районний відділ державної міграційної служби України до участі у справі в якості відповідача залучений не був. У зв'язку з цим, правові підстави для покладення таких зобов'язань на Київський районний відділ державної міграційної служби України відсутні.

На зазначений орган за законом покладено обов'язок зняття з реєстрації осіб, у зв'язку з чим, додатково покладати на нього такий обов'язок за рішенням суду не вимагається.

Доводи апеляційної скарги частково підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1п.3 ст. 307, 313,314,316,317,319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 09 грудня 2014 року - змінити.

В частині зобов'язання Київського районного відділу державної міграційної служби України зняття ОСОБА_1 з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 - скасувати та в цій частині позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Київський районний відділ державної міграційної служби України - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: