АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2382/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1340/15Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Мартєва С.Ю., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 лютого 2015 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Лубенського нотаріального округу Ковальчук Алла Григорівна про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, який був посвідчений 24 грудня 2013 року приватним нотаріусом Лубенського нотаріального округу Ковальчук А.Г.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_6 За життя вона обіцяла надати право на спадкування всього її майна порівну їй та її двоюрідному брату відповідачу ОСОБА_4

Після смерті бабусі вона дізналася, що померла за життя склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла відповідачу. Даний заповіт 24 грудня 2013 року було посвідчено приватним нотаріусом Лубенського нотаріального округу Ковальчук А.Г.

Вважає, що бабуся, страждаючи від раку жовчного міхура, що супроводжувалося сильними болями, перебуваючи під дією ліків, які мають наркотичний вплив на організм, перебуваючи під постійним впливом родичів, на момент складання заповіту не могла надавати оцінку своїм діям, що тягне за собою недійсність такого заповіту.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, просив скасувати його і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 24 грудня 2013 року приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Ковальчук А.Г.було посвідчено заповіт ОСОБА_6, згідно якого вона все своє майно заповіла ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла в м. Лубни Полтавської області.

Згідно лікарського свідоцтва по смерть причиною її смерті стала ракова інтоксикація, злоякісне новоутворення жовчного міхура.

Згідно висновку судово - психіатричної експертизи №648 від 31 грудня 2014 року ОСОБА_6 станом на 24 грудня 2013 року виявляла ознаки вираженого астенічного розладу органічного походження (внаслідок онкологічного захворювання); наявний у неї психічний розлад істотно впливав на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час посвідчення заповіту 24 грудня 2013 року.

Згідно із показаннями свідків, ОСОБА_6 на час укладання заповіту усвідомлювала свої дії та могла керувати ними.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що доказами по справі не підтверджено того, що ОСОБА_6 на час складання заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Таким чином, заповіт є одностороннім правочином.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, недійсність правочину має бути належним чином доведена позивачем ОСОБА_2, чого нею зроблено не було.

Посилання апелянта на однобоке дослідження показань свідків щодо стану здоров'я померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 є безпідставними.

Так, судом першої інстанції було заслухано всіх свідків по справі та зроблено правильний висновок, щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_2, який ґрунтується на повному та всебічному аналізі змісту показань свідків у їх сукупності та взаємозв'язку.

Показання свідка ОСОБА_8 та допитаної в суді апеляційної інстанції ОСОБА_9, щодо стану ОСОБА_6 в день її смерті, на які звертає увагу апелянт, не містять відомостей які б вказували на не усвідомлення заповідачем значення своїх дій та (або) нездатність керувати ними на день складання заповіту 24 грудня 2013 року.

Позиція апелянта щодо підтвердження неможливості усвідомлення ОСОБА_6 значення своїх дій показаннями експерта ОСОБА_10 та висновком судово - психіатричної експертизи №648 від 31 грудня 2014 року ґрунтується на вільному тлумаченні вказаних доказів та не відповідає їх дійсному змісту.

Так, висновком судово - психіатричної експертизи №648 від 31 грудня 2014 року, який повною мірою підтверджується показаннями експерта, встановлено, що наявний у заповідача психічний розлад істотно впливав на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Проте, експертом не було встановлено, що такий психічний розлад виключав її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Доводи наведені ОСОБА_3 в апеляційній скарзі щодо безпідставності врахування судом при ухваленні рішення висновків викладених у Постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі №6-9цс12 не ґрунтуються на законі, оскільки згідно із ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

При цьому колегія суддів не вбачає підстав для відступу від позиції Верховного Суду України щодо необхідності встановлення абсолютної неспроможності особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Ненадання за клопотанням ОСОБА_2 роздрукування технічного запису судового засідання, у зв'язку з відсутністю у місцевого суду технічної можливості вчинити такі дії, не впливають на правильність висновків місцевого суду щодо спірних правовідносин та тягне за собою необхідність скасування правильного по суті і справедливого рішення.

Інших доводів, які б вказували на недійсність оспорюваного заповіту та спростовували правильність висновків суду першої інстанції апелянтом не надано.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: О.Ю. Кузнєцова

Судді: С.Ю. Мартєв

В.А. Чічіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: