АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2717/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Мозгова О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоТрюхана Г. М.
суддівМіщенка С. В. , Сіренка Ю. В.
при секретаріКолеснику Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку та виділ частки із майна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку та виділ частки із майна,

в с т а н о в и л а :

3 червня 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, обґрунтовуючи тим, що 10 квітня 1997 року на підставі рішення № 10-22 Вознесенської сільської ради народних депутатів ОСОБА_6 (після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_6) отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується державним актом на право власності на землю.

23 грудня 1997 року між позивачкою та ОСОБА_7 був укладений шлюб. За період шлюбу на вищевказаній земельній ділянці, спільно побудовано житловий будинок та господарські будівлі.

29 вересня 2009 року шлюб між сторонами розірваний.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.04.2013 року визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину будинку з відповідною часткою надвірних будівель, проведено реальний розподіл будинку, згідно варіанту № 2 висновку судово будівельної-технічної експертизи від 25.02.2013 року, а саме: виділено ОСОБА_7 65/100 житлового будинку (зображення зеленим кольором); ОСОБА_6 35/100 житлового будинку (зображення червоним кольором); проведено реальний розподіл будинковолодіння. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 6 829,00 грн. компенсації перевищення над ідеальною часткою.

Після розподілу будинку ОСОБА_7 здійснює перешкоди в користуванні земельною ділянкою та намагається користуватися всією земельною ділянкою, чим порушує права позивача.

Тому просила суд встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій розміщений будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1.

19 червня 2013 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності та виділ частки із майна, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить 65/100 житлового будинку АДРЕСА_1, а також перейшло право власності на 65/100 частини земельної ділянки, на якій розміщено вищевказаний будинок з відповідною частиною господарсько-побутових споруд.

Проте ОСОБА_6 не визнає його право власності на частину спільної земельної ділянки та забороняє йому користуватися нею.

Тому просив визнати за ним право власності на 65/100 частин земельної ділянки за вищевказаною адресою та виділити в натурі належні йому 65/100 частини земельної ділянки.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 12 серпня 2013 року об'єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права власності та виділ частки з майна.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про встановлення порядку користування земельною ділянкою шляхом встановлення безстрокового земельного сервітуту на частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. відмовлено.

Позов ОСОБА_7 про визнання права власності на частину земельної ділянки задоволено. Визнано за ОСОБА_7 право власності на 65/100 частин земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 35/100 частин земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_7 в частині виділу частки із майна - залишено без розгляду згідно його заяви.

Судові витрати, понесені кожною стороною, покладено на сторони по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на недоведеність обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_6 та про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Постановляючи рішення, районним судом було враховано висновки і мотиви, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2015 року, якою було скасовано рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 16 липня 2015 року.

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги та пояснень, наданих апелянтом в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є правильним, відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими обставинами справи і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дане рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає.

Судами встановлено, що згідно з рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 1 квітня 2013 року між сторонами у справі проведено поділ в натурі будинку АДРЕСА_1 та виділено ОСОБА_7 65/100 частин будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, а ОСОБА_6 - 35/100 частин будинку, та стягнуто з відповідача на користь позивача 6 829 грн. компенсації за перевищення ідеальної частки.

Відповідно ч.1 ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 96 ЗК України, землекористуваяі зобов'язані, зокрема, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон;

За правилами ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Проаналізувавши вищенаведені норми, районний суд прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що до ОСОБА_7 із набуттям права власності на 65/100 частин будинку перейшла і частина земельної ділянки, необхідна для обслуговування вказаної частини будинку, внаслідок чого судом було визнано право власності за ОСОБА_7 на 65/100 частин земельної ділянки, а за ОСОБА_7 - на 35/100 часин.

Крім того, згідно ч.1 ст.11 ЦК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Згідно ст.. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Аналогічна позиція міститься і в нормі ст..100 ЗК Украни.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду попередньої інстанції стосовно відмови в задоволенні позову ОСОБА_6 про встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки за її вимогою як власника до ОСОБА_7, який заперечує щодо встановлення земельного сервітуту, оскільки аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку про те, що земельний сервітут може бути встановлений за договором між особою, яка вимагає його встановлення, яким у даному випадку може бути ОСОБА_7 (або його позовом до суду), та власником (володільцем) земельної ділянки, яким є відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку від 30 жовтня 1997 року ОСОБА_6

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги та пояснень, наданих апелянтом в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є правильним, відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими обставинами справи і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду. Постановляючи дану ухвалу, колегія суддів виходила із вказівок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі від 3 грудня 2014 року.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду, яке відповідає вимогам закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку та виділ частки із майна - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу проголошення ухвали.

Головуючий :

Судді :