АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Пасічної Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним правочину, в частині третейського застереження;

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_2

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 08 вересня 2015 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 08.09.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним правочину, в частині третейського застереження, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, що потягло за собою ухвалення незаконного рішення

ОСОБА_4 зазначає, що вона просила суд визнати п.6.2. Договору кредиту недійсним з підстав, передбачених ч. 5 ст. 18 та п. 2 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вона обґрунтовувала свої вимоги тим, що укладений Договір кредиту є договором приєднання, в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки даний договір є типовим договором Відповідача про надання споживчих кредитів, а Позивач, як друга сторона за договором, не могла запропонувати свої умови договору. Таким чином, з встановлених судом першої інстанції обставин справи вбачається, що при укладанні Договору кредиту Відповідач фактично зобов'язав Позивача додатково укласти інший правочин, - а саме третейську угоду у формі третейського застереження в договорі кредиту, якою встановив обов'язок Позивача погодитись розглядати спори між сторонами договору в визначеному Відповідачем Третейському суді при Асоціації українських банків. На інших умовах кредитний договір між Позивачем та Відповідачем не міг бути укладений.

Проте, встановивши зазначені обставини, суд прийшов до висновку, що умови договору відповідають положенням ч.4 ст.12 Закону України «Про третейські суди», щодо письмової форми третейського застереження, крім того Позивач не звертався до суду з вимогами про зміну або розірвання договору в порядку, передбаченому ч.2 ст.634 ЦК України, а тому в задоволенні позову з зазначених підстав відмовив.

Такі висновки суду не відповідають імперативним приписам п.2 ч.5 ст.11 ЗУ «Про права споживачів», відповідно до яких, несправедливою умовою договору є положення, згідно з яким споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем.

При цьому судом, в порушення вимог п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення не наведено мотивів, з яких суд не застосував зазначену норму матеріального права, а також положення ч.1 ст.18 ЗУ «Про права споживачів», згідно яких продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Враховуючи вищевикладене, Позивач вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про визнання пункту 6.2. Договору кредиту недійсним, прийнято судом з порушенням ч.5 ст. 11, ч.ч. 1, 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Суд першої інстанції, встановивши обставини справи, прийшов до неправомірного висновку, що «суть третейського застереження полягає у можливості вирішення третейським судом спору, який може виникнути між сторонами в майбутньому», а тому в задоволенні позову з зазначених підстав відмовив.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» ПасічнаН.В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення. Позивачка ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог закону. В судовому розгляді справи приймає участь її представник ОСОБА_2 з належно оформленими повноваженнями. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.07.2008 року між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», який в подальшому був перейменований в ПАТ «УКРСОЦБАНК», був укладений договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 382/410/08-А, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит на придбання автомобіля TOYOTA, модель Land Cruiser 120, 2008 року випуску бежевого кольору за договором купівлі-продажу автомобіля №ВДзА-0010/179 від 27.06.2008 року, укладеним із ТОВ «ВІДІ Автострада» .

Відповідно до п.6.1 договору кредиту, всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в зв'язку з укладанням та виконанням положень цього договору вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м.Київ, вул. М. Раскової,15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або БілоконемЮрієм Миколайовичем у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Відповідно до ч.1 ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Колегія суддів не погоджується з посиланням особи, яка подала апеляційну скаргу на те, що договір, пункт 6.2 якого позивач просить суд визнати недійсним, не є договором приєднання, оскільки це договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів, який містить третейське застереження, умови якого було погоджено його сторонами. Умови цього договору не встановлені в формулярах або інших стандартних формах, а типовий договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів може бути зміненим за волевиявленням сторін цього договору.

Згідно ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Зазначені обставини в даному випадку відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цьогаКодексу.

Відповідно до ч.1ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства.

Судом встановлено, що 03.07.2008 року сторони уклали кредитний договір, в якому міститься третейське застереження щодо розгляду можливих майбутніх спорів третейським судом.

Позивач була ознайомлена з умовами договору і підписала його. Жодних доказів того, що позивач зверталась до відповідача з пропозицією про внесення змін до умов договору або щодо роз'яснення конкретних положень договору, представником позивача не надано.

Таким чином, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, щодо несправедливости умов кредитного договору, в частині третейського застереження, є необгрунтованими. Діючий на час укладення даного договору (03.07.2008 року) Закон України «Про третейські суди» не забороняв даним судам розгляд справ щодо захисту прав споживачів.

Посилання позивача на наявність спору, як обов'язкової передумови укладення третейської угоди (якого не існувало на час укладання кредитного договору), суд вірно вважав безпідставними, так як суть третейського застереження полягає у можливості вирішення третейським судом спору, який може виникнути між сторонами договору в майбутньому, що не заборонено законом.

Колегія суддів також не погоджується з доводами позивача, про те, що третейське застереження, яке міститься в договорі кредиту, порушує права споживача послуг банку - ОСОБА_4, оскільки суперечить вимогам ч.5 ст. 11, ч.ч. 1, 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Таке третейське застереження не порушує права ОСОБА_4, як споживача послуг банку. Не заслуговують на увагу суду і доводи позивача щодо порушення прав позивача (на час укладення договору) у випадку розгляду справи третейським судом, оскільки угода про передачу справи на розгляд третейського суду була одним із способів реалізації права на захист своїх прав, гарантованих Конституцією України.

Але, враховуючи наявність судового рішення Верховного суду України, відповідно до якого справи за позовами банків до позичальників та поручителів про стягнення заборгованості за кредитними договорами є справами щодо захисту прав споживачів, і відповідно, не підвідомчі третейським судам, третейський суд не має повноважень на розгляд справ даної категорії. Не дивлячись на зазначені обставини, підстав для визнання пункту договору кредиту недійсним не існує.

Висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним правочину, в частині третейського застереження, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню є вірним та таким, що відповідає вимогам закону та наявним в матеріалах справи доказам.

Отже, твердження апелянта про порушення судом норм процесуального та матеріального права, неправильно визначено правовідносини сторін відповідно до встановлених судом обставин та не застосовано норми матеріального права, які суд мав застосувати при вирішені даного спору, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: