У х в а л а

іменем україни

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду від 04 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, посилаючись на те, що вона разом із сином, який є інвалідом, проживає в приватизованій квартирі АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що 19 жовтня 2012 року її квартира була залита із квартири № 34, що розташована поверхом вище та в якій проживають ОСОБА_8 та її донька ОСОБА_7 Унаслідок залиття були пошкоджені коридор, ванна кімната, кухня. Вважала, що фактом залиття квартири, а також тим, що в квартирі відповідача встановлений бак для води з насосом, який при включенні вночі створює значний шум, позивачці завдана моральна шкода. ОСОБА_6 просила стягнути з ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди 3428 грн., моральної шкоди - 5000 грн., понесені нею судові витрати, а також зобов'язати відповідача зняти бак та насос до нього.

У судовому засіданні 20 червня 2013 року в якості належного відповідача була залучена ОСОБА_7

Рішенням Уманського міськрайонного суду від 04 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 жовтня 2014 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, місцевий суд, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності позивачем, що певна поведінка (дії чи бездіяльність) ОСОБА_7 була неправомірною і що шкода, завдана ОСОБА_6, знаходиться в безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку з такою поведінкою відповідача.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_7 не була власником квартири на момент залиття, а вимоги до власника ОСОБА_8 не були предметом судового розгляду.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам судові рішення не відповідають.

Установлено, що 19 жовтня 2012 року була затоплена квартира АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_6 Унаслідок залиття квартира була пошкоджена. Затоплення квартири здійснено мешканцями, розташованої поверхом вище квартири № 34.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Зазначаючи в рішенні, що позивач не довела, що шкода, завдана її майну неправомірною поведінкою відповідача і це знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку із залиттям квартири позивача, місцевий та апеляційний суди не звернули уваги на те, що обов'язок доказування відсутності вини у деліктних правовідносинах покладається на відповідача, та не навели переконливих доказів, якими доведено відсутність вини ОСОБА_7 в завданні такої шкоди.

Також суди не врахували положення ч. 4 ст. 60 ЦПК України, яким визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судами не наведено переконливих обґрунтувань на спростування доказів, які містяться в матеріалах справи, зокрема акту комісії про залиття квартири позивача від 22 листопада 2012 року (а.с. 17), довідки ЖБК № 15 від 15 липня 2013 року (а.с. 54), висновку приватного підприємства «Технобудексперт» від 11 січня 2013 року, не досліджено цих доказів у сукупності та передчасно зроблено висновок про відсутність вини в діях відповідача.

Крім того, судами не звернуто уваги на заперечення відповідача ОСОБА_7, які містяться в матеріалах справи (а.с.53), з яких вбачається, що вона визнала факт події - залиття квартири позивача в зв'язку з тим, що в її пральній машині було вирвано кран, разом з тим, вона не погоджується з розміром завданих збитків, які визначено експертним дослідженням в зв'язку з незначним пошкодженням квартири від залиття та пропонувала сплатити у відшкодування шкоди 200 грн.

Як зазначено вище, статтею 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог статті 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках, встановлених цим кодексом.

У порушення вищевказаних процесуальних норм, місцевий суд не з'ясував дійсного власника квартири під час розгляду справи по суті, не роз'яснив права та обов'язки сторони на заміну первісного відповідача саме належним відповідачем, в зв'язку з чим, не виконав дій, передбачених статтею 10 ЦПК України. Разом з тим, з'ясування цих обставин на стадії апеляційного розгляду справи не має правового значення, оскільки у апеляційного суду відсутні правові підставі для заміни первісного відповідача на належного або залучення співвідповідача.

Отже, суд першої інстанції у порушення вимог статей 212 - 214 ЦПК України, не з'ясував всі обставини справи, не дослідив всі докази та не надав їм оцінки.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Оскільки судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то оскаржувані судові рішення на підставі частини другої статті 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду від 04 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська