АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 12 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовлено.

При цьому, судом встановлено, що відповідно до наданого позивачем копії письмового зобов'язання від 1 лютого 2013 року вбачається, що відповідач ОСОБА_3 зобов'язався повернути 3500 доларів США у період березень - квітень - червень 2013 року за оформлення купівлі нежилого приміщення 6 кв.м. по АДРЕСА_1

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що надана позивачем копія письмового зобов'язання не свідчить про укладення між сторонами договору позики, оскільки відсутнє посилання кому відповідач зобов'язується повернути зазначені кошти, а також не зазначено, що 3500 доларів США є сумою, яку відповідач взяв у борг у позивача. Крім того, суд врахував і пояснення позивача в тій частині, що кошти він відповідачу особисто не передавав, а витратив їх перед угодою купівлі-продажу нежитлових приміщень площею 6 кв.м. по АДРЕСА_1 в м.Києві.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції проігноровані норми процесуального права та допущено до судового процесу особу, що не мала повноважень на таку участь. Крім того, порушена власна ухвала щодо проведення судової експертизи у зв'язку з чим не з'ясовані всі обставини справи. Також, на думку апелянта суд першої інстанції невірно розтлумачив зміст розписки, фактично визнавши її нікчемним правочином, чим вийшов за межі позовних вимог та порушив норми матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Зі змісту наданого письмового документа не вбачається, що між сторонами виникли правовідносини за договором позики. Крім того, як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 пояснив, що грошові кошти він ОСОБА_3 не передавав.

За таких обставин, у позивача відсутнє право вимагати від відповідача виконання саме боргового зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність, а тому підлягають відхиленню.

Зокрема, доводи апеляційної скарги щодо не виконання судом власної ухвали про призначення судової експертизи не ґрунтуються на матеріалах справи, ухвала про призначення експертизи судом першої інстанції не постановлялась.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 приймав участь у розгляді справи, а тому посилання в апеляційній скарзі на відсутність документа, що підтверджує повноваження його представника ОСОБА_4 не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, дійшовши вірного висновку про відсутність між сторонами правовідносин за договором позики, виходячи із змісту наданого позивачем письмового документу та пояснень сторін у судовому засіданні, суд першої інстанції рішення щодо нікчемності цього документу не ухвалював.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа №759/12767/14-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/796/475/2015

Головуючий у суді першої інстанції: ШумЛ.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.