ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/1529/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

представника позивача Супруна О.В.;

представника відповідачів ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі по тексту - позивач, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ») звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач 1, ОСОБА_3.) та ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач 2, ОСОБА_4) про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем 1 кредитного договору, відповідач 1 зобов'язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші, передбачені договором, платежі. В якості забезпечення виконання ним своїх зобов'язань за умовами кредитного договору, між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем 2 було укладено договір поруки.

Однак, відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконали, у зв'язку з чим за ними утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути у солідарному порядку з урахуванням нарахованих відсотків за користування кредитними коштами.

До початку судового розгляду, представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором з урахуванням нарахованих відсотків за користування ним у розмірі 87 030,13 доларів США.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Дослідивши подану представником позивача заяву про збільшення розміру позовних вимог, враховуючи, що заява ним подана до початку розгляду справи по суті та у відповідності до приписів ч. 2 ст. 31 ЦПК України, суд приймає її до розгляду та вважає за необхідне здійснити розгляд справи з урахуванням наданих представником позивача уточнень.

Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти заявлених позивачем вимог заперечував, просив суд застосувати строк позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно п.п. 1.1 - 1.3.4 якого, позивач надає відповідачу 1 грошові кошти (далі по тексту - кредит) в сумі 50 000 доларів США на строк користування до 13 лютого 2018 року, а відповідач зобов'язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки у розмірі 13,90% річних та платежі за кредитом у встановлений у договорі строк в повному обсязі. Погашення кредиту та оплата відсотків за його користування здійснюється в порядку та строки згідно графіку повернення кредиту і сплати відсотків, наведеному у Додатку №1, який є невід'ємною частиною даного договору.

12 березня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, за змістом якої було змінено графік погашення.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

АКІБ «УкрСиббанк» виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, відповідно до п. 1.1 договору здійснив видачу кредитних ресурсів у розмірі 50 000 доларів США.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права вимоги за зобов'язаннями відповідача 1, внаслідок чого ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором).

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. А відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вище викладене, позивач набув право вимоги за кредитним договором №0 від 13.08.2008 року.

Крім того, судом також встановлено, що 13 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки №179275, у відповідності до умов пунктів 1.1 - 1.4 якого, поручитель - відповідач 2, як солідарний божник на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед позивачем відповідати за зобов'язаннями відповідача 1, які виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За змістом ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 10.03.2015 року заборгованість відповідача 1 перед позивачем за кредитним договором становить 87 030,13 доларів США, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 44 956,54 доларів США та відсоткам за користування ним у розмірі 42 073,59 доларів США.

Водночас, як встановлено вище, сторони обумовили як строк дії договору з кінцевим терміном повернення грошових коштів, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка може неминуче настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

А відповідно до частини 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач допустив неналежне виконання своїх обов'язків, передбаченого п. 1.3.4 кредитного договору, оскільки з 27.02.2010 року (останній платіж здійснений 26.02.2010 року) не сплатив кредит та проценти за його користування відповідно до умов договору. 12 квітня 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» на адресу позивача направлено досудову вимогу (повідомлення) щодо дострокового виконання ним своїх зобов'язань за кредитним договором та протягом наступних 31 календарних днів, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення вимоги банку про дострокове повернення кредиту (тобто до 14 травня 2010 року включно), позичальник також не виконав обов'язок за договором.

При цьому, пунктом 6.2 кредитного договору сторони обумовили, що порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме:

- банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом до договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою за адресою позичальника;

- терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення вимоги банку про дострокове повернення кредиту.

Отже, у відповідності до п. 6.2 договору обов'язок відповідача 1 погасити кредит у повному обсязі та сплатити нараховані проценти настав на 32 календарний день, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення вимоги банку про дострокове повернення кредиту, тобто 13 травня 2010 року, та не були ним виконаний, а відтак саме з 14 травня 2010 року, з наступного дня порушення боржником зобов'язання за кредитним договором, банк мав право захищати свої порушені права у визначеному законом порядку, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся лише 11 грудня 2014 року.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом а також встановлено, відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки, умовами договору (графіком погашення заборгованості), встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а, відтак, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13.

Таким чином, враховуючи те, що за умовами договору погашення кредитної заборгованості повинно здійснюватись позичальником шляхом внесення обов'язкового мінімального платежу кожного 13 числа місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

У зв'язку з тим, що останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 26.02.2010 року, право на позов про стягнення недосплачених сум за цим договором, з урахуванням обумовленого сторонами у ньому п. 6.2, виникло у позивача 14 травня 2010 року. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач звернувшись до суду з даним позовом лише 11 грудня 2014 року пропустив строк позовної давності, обумовлений ст. 257 ЦК України.

Крім того, суд відзначає, що позивач не звертався до суду із будь-якими заявами з приводу поновлення пропущеного строку позовної давності та будь-яких доказів поважності пропуску строку позовної давності до матеріалів справи не надав.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про застосування строку позовної давності, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд, відмовляючи в задоволенні цивільного позову, також відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь суми сплаченого судового збору.

На підставі викладеного та керуючись стст. 256, 257, 261, 514, 526, 553, 554, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, стст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 213 - 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.