Справа №2-4703/11 21.05.2015 21.05.2015 21.05.2015
Провадження №22-ц/784/1213/15
Головуючий у першій інстанції-Черенкова Н.П.
Категорія 27 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Харитоновій І.В.,

за участю відповідачки - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2012 року у цивільній справі за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПриватБанк)

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

У С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2011 року ПрватБанк звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 16 червня 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір без номеру, за яким відповідачці відкрито картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на порушення ОСОБА_1 кредитних зобов'язань та виникнення станом на 31 травня 2011 року кредитної заборгованості у розмірі 13 513, 32 грн., в тому числі 5 729, 54 грн. за кредитом, 6 664, 10 грн. за відсотками та 1 119, 68 грн. штрафів (500 грн. фіксована частина та 619, 68 грн. процентна складова), ПриватБанк просив стягнути кредитний борг.

Відповідачка у судові засідання не з'являлася, своєї думки стосовно позову не висловила.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2012 року позов задоволено, з ОСОБА_1 на користь ПриватБанку стягнуто 13 513, 32 грн. кредитної заборгованості, з яких 5 729, 54 грн. заборгованості за тілом кредиту, 6 664, 10 грн. за відсотками, та штрафи 500 грн. та 619, 68 грн., а також судові витрати.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 2 лютого 2015 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, безпідставність нарахування подвійних штрафних санкцій та наявність підстав для їх зменшення.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ПриватБанку в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушень кредитних зобов'язань, наявності підстав для стягнення тіла кредиту, відсотків та неустойки (штрафів) та обґрунтованого розрахунку платежів, що підлягають сплаті за умовами кредитного договору.

Але не з усіма висновками суду можна погодитись.

Так, відповідно до статті 526, частин 1 статті 530 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правовідносини щодо надання позики (кредиту) передбачають право позикодавця (кредитора) на отримання процентів від позиченої суми, розмір та порядок сплати яких визначається договором (статті 1048,1056-1 ЦК).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі сплата неустойки - пені та штрафу (стаття 611 ЦК).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

За змістом статті 256 ЦК право на звернення до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу реалізується з дотриманням строків позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами статті 259 ЦК позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, оформленою у письмовій формі.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1, 5 статті 261 ЦК України).

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За статтею 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З матеріалів справи вбачається, що 16 червня 2006 року між ПриватБанком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір без номеру (далі -Договір), за яким ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку («Універсальна») зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць із розрахунку 360 днів року, визначеним розміром щомісячного платежу -7% від суми заборгованості та строком дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки (а.с. 11).

Заява ОСОБА_1 містить зазначення про те, що позичальник ознайомлений та згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування кредитною карткою та Тарифами банку, які і складають договір про надання банківських послуг.

ПриватБанк надав суду апеляційної інстанції Умови надання банківських послуг (далі -Умови), затверджені Наказом № С-89 від 24.05.2005 року (а.с. 81-82, 83-87), та Правила користування платіжною картою, затверджені Наказом № С-120 від 30.07.2005 року (далі -Правила), які діяли на час укладення Договору (а.с. 90-95).

Умови та правила надання банківських послуг, додані до позовної заяви (а.с. 12-13), на час укладення Договору не діяли.

Правилами передбачені строки та порядок погашення кредиту (пункт 5.3), розмір штрафів - 250 грн. +5% від суми позову (пункт 5.10) та строк позовної давності за вимогою про стягнення кредиту, процентів, неустойки - 5 років (пункт 5.12).

З наданого позивачем витягу з особового рахунку ОСОБА_1 вбачається, що прострочка платежів почалась з 27 лютого 2009 року ( а.с.9-зворот, а.с.97-103).

Станом на 31 травня 2011 року борг ОСОБА_1 складав 5 729, 54 грн. за тілом кредиту та 6 664, 1 грн. за процентами.

Проценти нараховані ОСОБА_1 за ставкою на поточну заборгованість - 36 % річних, на прострочену - у подвійному розмірі 72 % річних.

В обґрунтування нарахування процентів за підвищеною ставкою позивач надав наказ № 1663 від 31 серпня 2005 року.

Проте доказів того, що ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами підвищення процентної ставки в разі прострочення платежів, матеріли справи не містять. Не містить таких зазначень і заява ОСОБА_1.(а.с. 11), яка передбачає всі основні умови кредитування.

Таким чином, колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю нарахування процентів за користування кредитом за підвищеною ставкою (72 %) та вважає обґрунтованим розмір процентів станом на 31 травня 2011 року - 4 681, 65 грн. ( а.с. 105-108).

Крім того, при визначенні розміру штрафу, який підлягає сплаті, колегія суддів виходить з того, що відповідно до умов кредитування нарахування процентної (розрахункової) частини штрафу пов'язано не з певною подією кредитних правовідносин (прострочення понад певний строк), а з фактом звернення з позовом, що не відповідає сутності штрафу як способу забезпечення виконання зобов'язання. Розмір розрахункової складової штрафу - 619,68 грн. позивач визначив з розміру позовних вимог (а.с. 41).

Отже, колегія суддів вважає обгрунтованим лише штраф в фіксованій частині за пунктом 5.10 Правил - 250 грн. (а.с. 94).

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги ПриватБанку щодо стягнення кредитної заборгованості станом на 31 травня 2011 року: 5 729, 5 грн. за тілом кредиту, 4 681, 65 грн. за процентами та 250 грн. штрафу, а всього 10 661, 15 грн.

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання апелянта на пропуск позивачем строку позовної давності.

Так, з наданого позивачем витягу з особового рахунку ОСОБА_1 та розрахунку заборгованості вбачається, що первісна платіжна картка ОСОБА_1 діяла до вересня 2008 року (а.с. 104). Проте відповідачка востаннє отримувала гроші з використанням картки у лютому 2009 року, а останній платіж внесла у серпні 2009 року (а.с. 102). Здійснення цих операцій свідчить про продовження сторонами кредитних відносин.

Заборгованість щодо внесення щомісячних платежів виникла з 27 лютого 2009 грн.

Отже, звернувшись до суду з позовом у серпні 2011 року, ПриватБанк не пропустив строк позовної давності, визначений пунктом 5.12 Правил та узгоджений сторонами при укладенні Договору.

Не вбачається і підстав для застосування правил статті 551 ЦК, яка передбачає можливість зменшення неустойки (штрафу, пені). Розмір неустойки (штрафу) ОСОБА_1 складає лише 250 грн., пеня позичальнику не нараховувалась.

Зменшення судом розміру заборгованості за тілом кредиту та процентам законодавством не передбачено.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на умови кредитування та розрахунок боргу, рішення суду підлягає зміні в частині розміру стягнення.

Відповідно до статті 88 ЦК перерахунку підлягають і судові витрати, присуджені відповідачці. Виходячи з принципу пропорційності, позивачу підлягають відшкодуванню 201, 3 грн. судових витрат, сплачених при подачі позовної заяви, відповідачці - 25, 7 грн., сплачених при подачі апеляційної скарги. Отже з ОСОБА_1 на користь барку підлягає стягненню 175, 6 грн. судових витрат.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2012 року змінити.

Зменшити стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» кредитної заборгованості станом на 31 травня 2011 року за кредитним договором від 16 червня 2006 року до 10 661, 15 грн., в тому числі 5 729, 54 грн. за кредитом, 4 681, 65 грн. за процентами та 250 грн. штрафу.

Зменшити стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» судових витрат з 255, 13 грн. до 175, 6 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді