Номер провадження: 22-ц/785/9512/15
Головуючий у першій інстанції Гусєва Н. Д.
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А. суддів: Бабія А.П. Варикаші О.Д.

при секретарі - Желєзнові В.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області про визнання права власності за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Арцизського районного суду Одеської області від 07 вересня 2015 року, -

встановила:

Позивачі звернулись до позовом до відповідача, в якому просили визнати за ними право власності на 3/4 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими та дворовими спорудами у рівних долях по 1/4 частині - кожному, посилаючись на те, що у жовтні 1985 року правлінням колективного господарства «Батьківщина» позивачці ОСОБА_2 та членам її сім'ї був виділений вказаний житловий будинок з правовим статусом «колгоспний двір», членом якого у 1986 році став відповідач. На теперішній час у зазначеному будинку згідно по господарської книги сільської ради рахуються колишні члени колгоспного двору позивачі та відповідач тому зазначений житловий будинок належить позивачам та відповідачу на праві спільної власності у рівних частинах по 1/4 кожному. Відповідач вважає себе одноосібним власником будинку, у зв'язку з чим позивачі звернулись до суду з вказаним позовом.

Представник відповідача - ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позов необґрунтований.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив суд про розгляд справи у його відсутність.

Рішенням Арцизського районного суду Одеської області від 07 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду представник ОСОБА_2, ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в зв'язку з тим, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, сторони, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що згідно з довідки № 792 від 25.04.201 2року, виданої Виноградівською сільською радою Арцизького району Одеської області в АДРЕСА_1 зареєстровані та проживає ОСОБА_2 (а.с. 5-7) - позивачка по справі, яка внаслідок укладення шлюбу змінила дошлюбне прізвище «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» (а.с. 10); зареєстровані та не проживають ОСОБА_4 (а.с. 8) - позивач по справі, ОСОБА_5 (а.с. 89-90) - відповідач по справі; проживає ОСОБА_3 (а.с. 9) - позивачка по справі, однак тимчасово знята з реєстрації у зв'язку з виїздом на навчання (а.с. 17).

Згідно виписок з погосподарської книги Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області № 323, № 324 від 26.04.2012р. в період з 1986 року по 1995 рік головою сім'ї за адресою: АДРЕСА_1, була ОСОБА_2. - позивачка по справі та членами сім'ї були ОСОБА_5 - відповідач по справі, ОСОБА_4 - позивач по справі, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с. 18); в період з 1996 року по 2012 рік головою сім'ї за зазначеною адресою був ОСОБА_5 - відповідач по справі; членами сім'ї були ОСОБА_2., ОСОБА_4, ОСОБА_3 - позивачі по справі (а.с. 19).

З довідок номер та дата яких не читаються, виданих правлінням СВК «Батьківщина» вбачається, що вартість АДРЕСА_1 оплачена ОСОБА_5 та на балансі зазначений будинок не знаходиться (а.с. 20, 21).

Позивачка ОСОБА_2 зверталась до Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області з заявою від 05.04.2012 року з проханням відкласти та зупинити розгляд справи в сільській раді за заявою ОСОБА_5 про визнання права власності за спірний житловий будинок (а.с. 22), за результатами розгляду якої Виноградівська сільська рада Арцизького району Одеської області листом № 260 від 06.04.2012 року повідомила ОСОБА_2, що заява ОСОБА_5 буде розглянута 10.04.2012 року ( а.с. 23).

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 22.11.2005 року у задоволені позову ОСОБА_2 про визнання власниками житлового будинку АДРЕСА_1 її та членів її сім'ї відмовлено (а.с. 26, 27-28).

Також, позивачами надано до суду копію технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 в якому не назначено власників будинку (а.с. 11-16).

Допитана в судовому засіданні у якості свідка позивачка ОСОБА_2 пояснила суду, що у 1985 році вона разом зі своєю сім'єю приїхали в с.Плоцьк Арцизького району Одеської області на проживання та її сім'ї був виділений житловий будинок. Відповідач зареєстрований в зазначеному будинку, однак більше 13 років в ньому не проживає.

Згідно з ч. 3 ст. 5 чинного ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. В силу п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, його положення застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи, що цивільні відносини між позивачами та відповідачем виникли до набрання чинності ЦК України від 16 січня 2003 року, суд першої інстанції вважав за необхідне при ухваленні даного рішення по наявній справі керуватися положеннями ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Законом України «Про власність», який набрав чинності 15.04.1991 року, було скасований інститут колгоспного двору. Однак, цей закон не відмінив правового статусу членів колишнього колгоспного двору як власників, щодо майна колгоспного двору, яке належало його членам на праві сумісної власності. Тому, всі члени колишнього колгоспного двору після 15.04.1991 року були і є власниками майна.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Колгоспний двір, це - сімейно-трудове об'єднання осіб, які ведуть невелике приватне підсобне господарство в рамках Статуту колгоспу. Характерними ознаками колгоспного двору є: його зв'язок з колгоспом; ведення господарства на присадибній ділянці.

Майно колгоспного двору визнається спільною сумісною власністю усіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору визначається, виходячи із рівності часток всіх членів двору. Частка працездатного члена колгоспного двору в майні двору може бути зменшена, або у виділі її може бути відмовлено, у зв'язку із нетривалим перебуванням в складі двору або незначної участі своєю працею та коштами в створенні майна двору.

Відповідно до Вказівок (які діяли на час виникнення спірних правовідносин), в строчці «суспільна група господарства» записується станом на 1 січня відповідного року одна із наступних суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника; господарство службовця; господарство особи, зайнятої індивідуальною трудовою діяльністю; селянське господарство; господарство інших категорій населення. Суспільна група господарства встановлювалася в залежності від роду занять голови господарства (сім'ї).

Наявні в матеріалах цивільної справи письмові докази не дають підстави для висновку, що спірний будинок відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір так як позивачами та відповідачем не надано суду жодного доказу про членство в колгоспі та участі у суспільному виробництві колгоспу хоча б одного із членів сім'ї та спільного ведення підсобного господарства на присадибній ділянці, чим не виконані вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України. Надана суду виписка з погосподарської книги Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області № 323 від 26.04.2012 року (а.с. 18) не містить відомостей, що спірний будинок на час припинення суспільної групи був колгоспним двором, а також з виписки не вбачається до якої суспільної групи господарств він взагалі відносився.

Суд позбавлений можливості з'ясувати чи дійсно спірний будинок до 15 квітня 1991 року мав статус колгоспного двору в зв'язку з чим. суд першої інстанції зазначив, що з'ясування зазначених обставин має істотне значення для правильного прийняття рішення по справі.

Також, суд першої інстанції зазначив, що згідно виписки з погосподарської книги Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області № 323 від 26.04.2012р. (а.с. 18) в період з 1986 року по 1995 рік членами сім'ї також були ОСОБА_11, ОСОБА_10, тому суд не може порушити право власності останніх, оскільки вони будуть також мати право на частку в спірному будинку, виходячи з рівності часток усіх членів колгоспного двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних, за умови, що спірний будинок відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір так як останні зареєстровані в спірному будинку та проживали станом на 15.04.1991р.

Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивачів та якими доказами вони підтверджуються, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в судовому засіданні не встановлено, що спірний будинок належав до майна колгоспного двору, а викладені позивачами в позові обставини не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та жодних доказів щодо наявності у них правових підстав набуття права власності на спірне майно суду не надано, тому суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції не взяв до уваги письмові докази, а саме: довідку № 411, виданою Виноградівською сільською радою Арцизького району Одеської області про те, що головою сім'ї з 1986 року по 1995 рік була ОСОБА_2. - позивачка по справі (а.с. 20); довідку номер та дата якої не читаються, виданої правлінням СВК «Батьківщина» про первинну вартість будинку, який належить ОСОБА_2. та ОСОБА_5 (а.с. 21), оскільки в довідці не зазначено який будинок, та за якою адресою він знаходиться у зв'язку з чим суд позбавлений можливості визначитися про належність зазначених письмових доказів по заявленим вимогам.

Колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, однак не погоджується з мотивами для відмови у задоволенні позову, якими керувався суд першої інстанції ухвалюючи рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначали, що відповідач не визнає право власності позивачів на спірний будинок, при цьому посилаючись на ст. 392 ЦПК України. При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник позивачів також зазначив, що відповідачем не визнається право власності позивачів на спірний будинок, крім того Виноградовською сільською радою Арцизького району Одеської області (а.с. 23) надана відповідь ОСОБА_2 в який зазначено, що заява ОСОБА_5 про оформлення права власності на житловий будинок буде розглянута на черговому засіданні виконкому.

В матеріалах справи відсутні докази про належність сторонам на праві спільної сумісної власності спірного будинку. Представник позивачів при розгляді справи в суді апеляційної інстанції зазначив, що йому не відомо кому в наступний час належить спірний будинок.

Ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки позивачами не надано правовстановлюючих документів, чи рішення суду про визнання за сторонами права спільної часткової власності на спірний будинок, заявлені ними вимоги про визнання за сторонами спільної часткової власності на спірний будинок є передчасними.

На підставі наведеного рішення суду першої інстанції підлягає зміні з підстав зазначених в мотивувальній частині рішення, з залишенням в іншій частині без змін.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_4 - ОСОБА_6 задовольнити частково. Рішення Арцизського районного суду Одеської області від 07 вересня 2015 року змінити з підстав зазначених у мотивувальній частині рішення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржено до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Судді О.А. Ступаков

А.П. Бабій

О.Д. Варикаша