Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,

Завгородньої І.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго-Альянс», Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 січня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження та за рахунок вказаного майна задовольнити вимоги позивача за договором відновлювальної кредитної лінії від 16 жовтня 2007 року № 405/130/07 в розмірі 554 487 грн 04 коп.

Позивач посилався на те, що 16 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерго-Альянс» (далі - ТОВ «Енерго-Альянс») було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 405/130/07, із змінами, внесеними в зазначений договір згідно з договором про внесення змін від 26 червня 2008 року та додатковою угодою від 01 червня 2009 року № 1.

Відповідно до умов даного договору кредиту банк взяв на себе зобов'язання надати позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості за кредитом в сумі 490 тис. грн, зі сплатою 19 % річних за користування кредитом, а також повертати кредит відповідно до графіка зниження максимального ліміту заборгованості та з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 15 жовтня 2012 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним договором кредиту 16 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір № 04/1-767, згідно з умовами якого відповідачка передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцеві на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, укладеного 01 липня 1997 року. Право приватної власності зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 04 червня 1997 року та записано в реєстровій книзі під № 3556.

Позичальником на порушення умов договору кредиту не сплачено заборгованість за кредитом, відсотки за користування кредитними коштами та комісію.

Позивач зазначав, що іпотекодавцю (майновому поручителю) і позичальнику було направлено претензії від 07 грудня 2011 року № 08.7-03/96-8765 та № 08.7-03/67-14934 щодо повернення заборгованості за кредитом, комісії, а також відсотків за користування кредитом.

Станом на 10 вересня 2012 року загальна сума заборгованості позичальника перед кредитором згідно з договором кредиту становить 554 487 грн 04 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 294 тис. грн; заборгованість за відсотками - 163 439 грн 35 коп.; заборгованість з комісії - 35 190 грн 17 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 34 060 грн 78 коп; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 20 136 грн 72 коп.; пеня за несвоєчасне повернення комісії -3 775 грн 15 коп.; інфляційні витрати за кредитом - 2 277 грн 71 коп.; інфляційні витрати за відсотками - 1 355 грн 98 коп.; інфляційні витрати за комісіями - 251 грн 18 коп.

Враховуючи вказане, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04 січня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року, позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, укладеного 01 липня 1997 року та зареєстрованого того ж дня Київською Універсальною Біржею за № С9063/6179, право приватної власності зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 04 червня 1997 року та записано в реєстровій книзі за № 3556, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження із початковою ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та за рахунок вказаного майна задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» за договором відновлювальної кредитної лінії № 405/130/07 від 16 жовтня 2007 року в розмірі 554 487 грн 04 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 16 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ТОВ «Енерго-Альянс» було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 405/130/07 із змінами, внесеними в зазначений договір згідно з договором про внесення змін від 26 червня 2008 року та додатковою угодою від 01 червня 2009 року № 1.

Відповідно до п.п. 1.1.1 кредитного договору банк узяв на себе зобов'язання надати позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості за кредитом в сумі 490 тис. грн зі сплатою 19 % річних за користування кредитом, а також повертати кредит відповідно до графіка зниження максимального ліміту заборгованості та з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 15 жовтня 2012 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 26 червня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір № 04/1-767, згідно з умовами якого ОСОБА_3 передала в іпотеку нерухоме майно - чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Вказана квартира належить іпотекодавцеві на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, укладеного 01 липня 1997 року.

У зв'язку з неналежним виконанням кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 10 вересня 2012 року становить 554 487 грн 04 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що боржник не виконав умови кредитного договору, а тому банк має право на погашення виниклої заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте з таким висновком судів погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, на час укладення договору іпотеки квартира АДРЕСА_1 належала іпотекодавцю ОСОБА_3 та її чоловіку ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи - ПАТ «Укрсоцбанк», відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на частку в майні, що є спільною сумісною власністю, за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 частини квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 11, 33, п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України не роз'яснив позивачу його права на подачу заяви про залучення ОСОБА_4, який є чоловіком ОСОБА_3 та співвласником заставленого майна, до участі у справі в якості співвідповідача, хоча оскаржені судові рішення безпосередньо стосуються його прав, обов'язків та інтересів.

Ураховуючи порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства та те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 січня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

В.А. Нагорняк