Провадження № 22-ц/780/1779/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 46 18.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

18 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Березовенко Р.В.,

при секретарі - Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою житлово-будівельного кооперативу «Автомобіліст» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року у справі за позовом житлово-будівельного кооперативу «Автомобіліст» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист прав власника земельної ділянки шляхом усунення перешкод в її користуванні,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року житлово-будівельний кооператив «Автомобіліст» (далі - ЖБК «Автомобіліст») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про захист прав власника земельної ділянки шляхом усунення перешкод в її користуванні

В обгрунтвання позову послався на те, що ЖБК «Автомобіліст» є власником земельної ділянки площею 0,6476 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначення під розміщення багатоповерхового будинку. Відповідно до пункту 3.1.1 Статуту ЖБК «Автомобіліст» приватизована земля відноситься до неподільного майна і перебуває в спільній власності членів кооперпативу. Реалізовуючи своє право власника позивач відповідно до розробленої технічної документації облаштував на належній йому земельній ділянці підземні погреба в кількості 101. Однак відповідачі по справі без дозволу власника розмістили над дахом підземних погребів металеві конструкції гаражів, а саме, ОСОБА_4 розмістила гараж №1 на дахах погребів №36 та №37, ОСОБА_5 розмістила гараж №2 на дахах погребів №№38,39,40,78,79,80, ОСОБА_3 розмістила гараж №3 на дахах погребів №№41,42,43,75,76,77, а ОСОБА_6 розмістив гараж №4 на дахах погребів №№51,52,53,54,64,65,66,67,94,95,96,97.

Позивач зазначав, що рішенням членів правління ЖБК «Автомобіліст» від 30 грудня 2013 року відповідачів було зобов'язано демонтувати металеві конструкції гаражів, однак у добровільному порядку вони цього не зробили.

З урахуванням наведеного, позивач просив захистити його права як власника земельної ділянки та усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,6476 га по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу (знесення): металевої конструкції гаража №1 розміром 5,80м.?3,30м. і висотою 2,30м., що стоїть на зазначеній земельній ділянці на дахах погребів №36 та №37 і належить ОСОБА_4; металевої конструкції гаража №2, що стоїть на зазначеній земельній ділянці на дахах погребів №№38,39,40,78, 79 та 80 і належить ОСОБА_5; металевої конструкції гаража №4 розміром 6,50м.?3,50м. і висотою 3,50 м., що стоїть на зазначеній земельній ділянці на дахах погребів №№51,52,53,54,64,65,66,67 і належить ОСОБА_2

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року в позові ЖБК «Автомобіліст» відмовлено.

В апеляційній скарзі ЖБК «Автомобіліст» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачами неправомірно побудовано спірні гаражі і ці гаражі знаходяться на земельній ділянці позивача та чинять йому перешкоди у здійснені права власності на земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.15, ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Виходячи з положень ст.152 Земельного кодексу України та роз'яснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ЖБК «Автомобіліст» є юридичною особою з місцезнаходженням: АДРЕСА_1 (а.с.10, 11).

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Статуту ЖБК «Автомобіліст» (далі - Статут), затвердженого протоколом загальних зборів №21 від 27 травня 2010 року, метою створення ЖБК є забезпечення і захист прав його членів та дотримання ними обов'язків, належне утримання та використання неподільного і загального майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених чинним законодавством України та статутними документами; завданням та предметом діяльності ЖБК є належне утримання будинку та прибудинкової території, забезпечення реалізації прав власників приміщень будинку на володіння та користування спільним майном членів ЖБК, забезпечення сприяння членам ЖБК в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними пов'язаних з діяльністю ЖБК зобов'язань, здійснення господарської діяльності для забезпечення власних потреб.

За змістом пунктів 2.3, 3.1, 3.3.1, 4.2 Статуту, вищим органом управління ЖБК є загальні збори, ЖБК має право відповідно до чинного законодавства України та статуту шляхом скликання загальних зборів брати на баланс неподільне і загальне (кладові, погреба тощо) майно ЖБК та визначати порядок його утримання, експлуатації та ремонту.

Відповідно до пунктів 4.5, 5.8 Статуту до виключної компетенції загальних зборів ЖБК належить також прийняття рішень про реконструкцію та ремонт будинку або про зведення господарських споруд; рішення, прийняті загальними зборами є обов'язковими для всіх членів ЖБК.

За змістом пунктів 11.3, 12.2 Статуту член ЖБК зобов'язаний запобігати псуванню неподільного та загального майна, а при завданні збитків майну інших власників відшкодувати їх за власний рахунок і в повному обсязі; при невідшкодуванні збитків у добровільному порядку рішенням Загальних зборів членів ЖБК може ініціюватися звернення до суду щодо встановлення матеріального відшкодування збитків, завданих ЖБК його членами, спричинених порушеннями Статуту та рішень статутних органів.

Згідно з пунктом 2.5 статуту, ЖБК має право вимагати відшкодування збитків, завданих неподільному та загальному майну кооператива з вини власника або інших осіб, які користуються його власністю, а також звертатись до суду з позовом про звернення стягнення на майно власників приміщень, які відмовляються відшкодувати завдані збитки.

Встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 26 грудня 2011 року ЖБК «Автомобіліст» є власником земельної ділянки площею 0,6476 га з цільовим призначенням під розміщення багатоповерхового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.12).

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є членами ЖБК «Автомобіліст».

По справі встановлено, що рішенням загальних зборів ЖБК «Автомобіліст» (протоколом №1) від 20 вересня 1993 року, рішенням загальних зборів ЖБК «Автомобіліст» (протокол) №5 від 30 жовтня 2006 року та рішенням загальних зборів ЖБК «Автомобіліст» (протокол) №6 від 10 грудня 2006 року, вирішено виділити місце під металеві гаражі на погребах членам гаражного кооперативу, зокрема, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с. 32-33, 74, 96).

Також судом встановлено, що ОСОБА_4, як завгосп гаражного кооперативу отримала дозвіл на будівництво гаража на загальних зборах кооперативу у 1984-1985 роках.

Таким чином, відповідачам як членами ЖБК «Автомобіліст» у встановленому Статутом порядку було виділено місце та надано дозвіл на встановлення гаражів. Тому відповідачами правомірно та зі згоди позивача були встановлені металеві гаражі.

Відповідно до акту від 08 серпня 2014 року, затвердженого головою правління ЖБК «Автомобіліст» та згідно з планом-схемою до цього акту, відповідачі встановили гаражі на дахах погребів, зокрема, ОСОБА_4 - на дахах погребів №36 та №37; ОСОБА_5 - на дахах погребів №№38-40,78-80; ОСОБА_3 - на дахах погребів №№41-43, 75-77 та ОСОБА_2 - на дахах погребів №№51-54,64-67,94 -97 (а.с.13-14).

При цьому, судом вірно встановлено, що відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію прав та їх обтяжень гараж ОСОБА_2 - №3 та гараж ОСОБА_3 - №4, розташовані за адресою: м.Біла Церква Київської області, обслуговуючи гаражний кооператив АДРЕСА_1. Доказів того, що їх гаражі розташовані на земельній ділянці ЖБК «Автомобіліст» позивач у порушення вимог ст.ст.57, 60 ЦПК України суду не надав.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником гаража на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 серпня 2009 року, виданого Білоцерківським управлінням житлово-комунального господарства, а ОСОБА_3 є власником гаража на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 червня 2013 року, виданого Реєстраційною службою Білоцерківського МРУЮ Київської області (а.с. 45, 64, 65).

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом вірно встановлено, що позивачем не надано доказів того, що право власності на гаражі набуто відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 неправомірно, і їх право власності на спірні гаражі позивачем не оспорюється.

За змістом ч.ч.1-3 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом; примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 довели правомірність володіння своїми гаражами, а позивач не довів наявності підстав припинення їх права власності, передбачених ст.ст.346,376 ЦК України, або примусового відчуження гаражів з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України надані суду докази мають бути належними та допустимими.

За правилами ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Однак, матеріали справи не містять даних про те, що ЖБК «Автомобіліст» звертався до суду із заявою про призначення експертизи для підтвердження того, що на його земельній ділянці знаходяться гаражі відповідачів.

Посилання позивача на акт від 08 серпня 2014 року, затвердженого головою правління ЖБК «Автомобіліст» та план-схему, як на докази розміщення гаражів відповідачів на належній позивачу земельній ділянці, колегія суддів вважає неналежними доказами на підтвердження вказаної обставини, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування. Крім того, план - схема складена не спеціалістами у даній галузі.

Отже, встановивши вказані обставини та, враховуючи наведені вище вимоги закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачами неправомірно побудовані спірні гаражі і вони знаходяться на земельної ділянці позивача та чинять йому перешкоди у здійснені права власності.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в позові та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу житлово-будівельного кооперативу «Автомобіліст» відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді