Провадження № 22-ц/780/2770/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 26 26.05.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

26 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором б/н від 16 липня 2012 року в розмірі 25 334,51 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк», оскільки визначити в якому розмірі та яких умовах сторони домовились укласти кредитний договір з наданих позивачем доказів встановити неможливо.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не ґрунтується на матеріалах справи і зроблені в результаті неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 липня 2012 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 2 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір.

При укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості .

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно п.п. 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і позичальник дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою та безумовною згодою позичальника відносно прийняття будь-якого кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно п. 2.1.1.12.6. Умов та правил надання банківських послуг, за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, установленому Тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік.

Отже, ОСОБА_2 обрав для себе фінансову установу, яка надавала відповідні фінансові послуги, тобто позивача, відповідно до вимог ст. 627 ЦК України.

Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи на анкеті-заяві.

Таким чином волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку відповідача отримання кредиту, з боку позивача повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом.

Поруч з цим, сторони також погодили між собою відповідальність сторін, яка настає при невиконання ними умов договору.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно п. 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язаний, на вимогу банку, виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту) та повинен оплатити винагороду банку.

Відповідно п. 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував наведені норми закону та не встановив всі фактичні обставин справи, зокрема на надав оцінки умовам кредитного договору та наданому розрахунку заборгованості, згідно якого убачається інформація про відсоткову ставку за кредитом, подальшу зміну кредитного ліміту та активне користування позичальником кредитними коштами, а також тому факту, що відповідач не спростував будь-яким доказами заявлений розмір заборгованості, тобто в порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України суд не належним чином з'ясував чи мали місце обставини, якими ПАТ КБ «Приват Банк» обґрунтовує позовні вимоги й помилково взяв до уваги усні заперечення відповідача з цього приводу.

Так, судом встановлено, що у зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань, станом на 28 жовтня 2014 року ОСОБА_2 має заборгованість в розмірі 25 334,51 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 17 161,10 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 6 090,81 грн., заборгованості з комісії за користування кредитом - 400,00 грн., штрафу (фіксованої частини) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 1 182, 60 грн., що має своє відображення в наданому розрахунку заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться звичайно.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З урахуванням того, що відповідачем порушено умови кредитного договору, а саме не виконано належним чином в обумовлені строки зобов'язання щодо оплати кредиту і відсотків у сумі, передбаченій Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами ПАТ КБ «ПриватБанк», а позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, по комісії, штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова), суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не довів свої вимоги належними доказами у справі.

Таким чином рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав його недоведеності в даному випадку не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати, понесені позивачем, а саме 253,35 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 126,67 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 380,02 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16 липня 2012 року в розмірі 25 334,51 грн. (двадцять п'ять тисяч триста тридцять чотири) та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 380,02 грн. (триста вісімдесят).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді: