АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/7586/15 Головуючий 1-ої інст.: Діденко С.А.
Справа № 640/3430/15-ц Доповідач: Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (ДП «Укрекоресурси») в особі виробничого комплексу «Техносервіс» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення грошової суми,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що 10.02.2014 року її було призначено на посаду заступника начальника виробничої дільниці №2 ДП «Укрекоресурси». 28.11.2014 року відповідно до наказу №45-к/тр її було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку з скороченням штату. За час роботи на підприємстві вона неодноразово відбувала у відрядженнях до м. Києва на підставі відповідних наказів про відрядження. За наслідками відряджень нею здійснювався розрахунок добових та витрат, пов'язаних з проїздом до місця призначення та у зворотному напрямку, який наводився у звітах про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт. У зв'язку з тим, що кошти на відрядження не видавались заздалегідь, вона вимушена була витрачати власні кошти. За час роботи їй не було виплачено ані добові, ані витрати, понесені у звязку зі службовим відрядженням та повязані з потребами підприємства. До розрахунку при звільненні не було включено відповідні суми. Станом на 07.09.2015 року час затримки в розрахунку склав 194 дні. Середньоденна заробітна платня її складає 202,35 грн. Таким чином, відшкодування за час затримки розрахунку в порядку ст.117 КЗпП України складає 39255,90 грн.

З урахуванням уточнень просила стягнути з відповідача на її користь витрати, які вона понесла у звязку з службовим відрядженням та повязані з потребами підприємства у сумі 13324,90 грн.; добові у розмірі 9987,60 грн., а також відшкодування за час затримки сум, що належали до виплати під час звільнення у розмірі 39255,90 грн.

У судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали.

Відповідач в судове засідання не зявився.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 28 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При цьому посилається на: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що нею надано достатньо доказів на підтвердження витрат на відрядження, однак розрахунок при звільненні відповідачем проведено з порушенням трудового законодавства. Питання про належне оформлення відряджень ні керівництвом, ні бухгалтерією підприємства жодного разу не ставилось.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи позивачці у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що ОСОБА_3 не мала повноважень за власною ініціативою направляти себе у відрядження, для чого видавати та особисто підписувати накази.

Встановлено, що наказом 5-к/тр ДП «Укрекоресурси» від 10.02.2014 року ОСОБА_3 було призначено на посаду заступника начальника виробничої дільниці №2 ДП «Укрекоресурси», 28.11.2014 року відповідно до наказу №45-к/тр її було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату.

Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Проведення повного розрахунку з працівником підтверджено розрахунковим листком за листопад 2014 року ( а.с. 221 ).

Відповідно до ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Інструкція про службові відрядження в межах України та за кордон, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, передбачає, що підприємство, яке відряджає працівника, здійснює реєстрацію особи, яка відбуває у відрядження, у спеціальному журналі, зобов'язане забезпечити його грошовими коштами (авансом) у розмірах, установлених нормативно-правовими актами про службові відрядження. Окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (видатки на харчування та фінансування інших особистих потреб фізичної особи), норми яких установлені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 663 "Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон".

Підставою для вибуття працівника у відрядження є наказ підприємства.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів на підтвердження того, що ДП «Укрекоресурси» видавалися накази про вибуття ОСОБА_3 у відрядження до м. Києва у вказані в позові дні, позивачкою та її представником не надано. Надані посвідчення про відрядження таким доказом слугувати не можуть, оскільки вказані документи не передбачені чинним законодавством.

Посилання позивачки в позовній заяві та апеляційній скарзі на те, що доказом перебування у відрядженні, крім іншого, може бути службова записка, направлена на адресу підприємства, а також, копії чеків про придбання пального, судовою колегією не приймаються.

Службовими записками позивачкою була доведена певна інформація, яка була прийнята до уваги керівництвом підприємства.

Інструкція про службові відрядження в межах України та за кордон, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, передбачає, що витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов'язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.

Зі змісту вказаної інструкції витікає, що можливість використання власного автотранспорту в службових відрядженнях має бути узгоджена з керівництвом підприємства та окремо зазначена в наказі про відрядження.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді