Справа №487/4748/14-ц 21.05.2015 21.05.2015 21.05.2015
Провадження №22-ц/784/1281/15
Головуючий у першій інстанції-Агєєва Л.І.
Категорія 39 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Харитоновій І.В.,

за участю представника позивачки - ОСОБА_1,

відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

представника позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої

ОСОБА_4

до ОСОБА_2

про визнання заповіту недійсним

У С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_5 з позовом про визнання заповіту недійсним. Третьою особою залучено службу у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва.

Позивачка зазначала, що з 2003 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 та має доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_6 належала на праві спільної власності квартира АДРЕСА_1. 20 липня 2010 року ОСОБА_6 уклав заповіт, яким заповідав все належне йому майно брату ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

Посилаючись на те, що зміст правочину суперечить нормам законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, порушує права неповнолітньої дитини спадкодавця та вчинений без дозволу органів опіки та піклування, ОСОБА_3 просила визнати правочин недійсним (нікчемним).

У зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_5 (а.с. 32) до справи як відповідачку притягнуто його спадкоємицю - ОСОБА_2 (а.с. 61).

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, вважаючи доводи позивачки надуманими.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки - ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги. Апелянт посилався на те, що суд порушив вимоги статей 48, 51 Конституції України, частин 1, 6 статті 203, статей 215, 228 ЦК України, а також не встановив обставини, які просив представник позивачки.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 2003 року та мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 2).

ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належала 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 (а.с. 43).

20 липня 2010 року ОСОБА_6 склав заповіт на все належне йому майно на користь ОСОБА_5 (а.с. 87-88).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер (а.с. 16- зворот).

В спірній квартирі зареєстрована неповнолітня ОСОБА_4 та фактично проживає без реєстрації позивачка ОСОБА_3 (а.с.71).

Протягом 2011-2014 років ОСОБА_3 неодноразово зверталась з позовами про визнання заповіту недійсним (нікчемним),у задоволенні яких судом відмовлено ( а.с. 118-132).

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом (пункт 7 постанови №9 Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляд цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Підставами цього позову позивачкою зазначено порушення статей 48, 51 Конституції України, а також порушення частин 1 та 6 статті 203, 215 та статей 224, 228 ЦК України.

Відповідно до змісту частини 1 статті 215 та частин 1 та 6 статті 203 ЦК недійсним є правочин, який суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, суспільства, його моральним засадам, а також вчинений батьками (усиновлювачами) всупереч правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

За правилами статті 224 ЦК нікчемним є правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування у випадках, встановлених статтею 71 ЦК. Правила статті 228 ЦК передбачають наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, ознаки якого зазначені у частині 1 цієї норми.

Заповіт є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК), яке містить у собі односторонню директиву стосовно передачі його майна на користь певних осіб.

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила (пункт 16 Постанови №7 Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», діла -Постанова №7).

Спадкове законодавство ґрунтується на свободі заповіту, яке обмежується правилом про обов'язкову частку у спадщині.

Право малолітніх, неповнолітніх дітей спадкодавця, незалежно від змісту заповіту, на половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка), передбачено частиною 1 статті 1241 ЦК.

При цьому, спадкове законодавство не містить заборони на складання заповіту фізичною особою, яка має неповнолітніх дітей, на користь інших осіб.

Не містять таких обмежень і норми нотаріального законодавства щодо посвідчення заповітів осіб, які мають малолітніх, неповнолітніх дітей.

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання апелянта на порушення спадкодавцем при складанні заповіту частини 3 статті 1235 ЦК, якою заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. За змістом статті 1235 ЦК позбавлення такого права здійснюється шляхом зазначення про це у заповіті (пункт 18 Постанови №7). Такого зазначення заповіт ОСОБА_6 не містить.

Таким чином, застосування загальних правил частини 6 статті 203 ЦК стосовно заповітів має здійснюватись з урахуванням правил книги шостої ЦК (спадкове право), в тому числі правил статті 1241 ЦК. Заповіт, складений ОСОБА_6 щодо свого особистого майна на користь ОСОБА_5 сам по собі не позбавляє його доньку права на обов'язкову частку у спадщині та не може вважатись недійсним за частиною 6 статті 203 ЦК як такий, що суперечить правам та інтересам дитини.

Не встановлено судом і порушень правил статті 177 СК, що може бути підставою для визнання правочину недійсним за статтею 224 ЦК, як наслідок вчинення правочину без дозволу органу опіки та піклування.

Статтею 177 СК та статтею 17 Закону «Про охорону дитинства» передбачені правила розпорядження батьками майном, що належить дитині, в тому числі необхідність попереднього дозволу органу опіки та піклування на вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини. Тому ці правила не можуть бути застосовані при складанні заповіту батьком щодо майна, яке належить йому особисто.

Не регулюють спадкові права дитини і правила статей 155 та 176 СК, на які посилалась позивачка.

Отже підстав вважати заповіт таким, що суперечить нормам цивільного законодавства (частина 1 статті 203ЦК), не встановлено

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Статями 48 та 51 Конституції України передбачено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї та обов'язок батьків утримувати дітей до повноліття.

Розпорядження ОСОБА_6 щодо власного майна на випадок його смерті, виходячи з принципу свободи заповіту та з дотриманням обмежень, встановлених нормами спадкового законодавства (статі 1235 та 1241 ЦК), не може вважатись порушенням конституційних прав дитини (статті 48, 51).

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок (пункт 18 Постанови №9).

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав і для визнання заповіту недійсним (нікчемним) з підстав, визначених частиною 1 статті 203 та статтями 224, 228 ЦК.

Вимоги представника позивача щодо встановлення судом окремих обставин (а.с.29-зворот) не мають ознак позовних вимог та окремого правового значення. Деякі з них можуть вважатись лише підставами позову, а інші взагалі виходять за межі позову та предмету доказування.

Оскільки основний висновок суду першої інстанції про недоведеність підстав позову про визнання заповіту недійсним (нікчемним) відповідає обставинам справи та вимогам норм цивільного законодавства, колегія суддів не встановила підстав для скасування судового рішення та задоволення позову ОСОБА_3

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді