Номер провадження: 22-ц/785/7507/15
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Черевка П.М., Суворова В.О.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 1 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, за участю Біляївської міжрайонної прокуратури Одеської області - «Про позбавлення батьківських прав», -

ВСТАНОВИЛА:

20.04.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, по якому просив позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач посилався на те, що з 08.11.2003 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого в них народилась донька ОСОБА_4 Рішенням суду від 17.06.2011 року шлюб був розірваний, після чого відповідач переїхала від нього на інше місце проживання. В жовтні 2010 року відповідач залишила доньку на вулиці, після цього дитина знаходиться на утриманні та вихованні. З цього часу відповідач про дитину не піклується, не турбується, не утримує її.

Позивач підтримав свої позовні вимоги.

Відповідач позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вона потрапила в дорожньо-транспортну пригоду, отримала важкі травми голови, у зв'язку з чим значний час не могла спілкуватися з дитиною, але станом на теперішній час вона має можливість та бажає спілкуватись з дитиною.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Нерубайської сільської Ради позов підтримав.

Прокурор заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позбавлення батьківських прав є максимально жорстоким заходом впливу на матір, для застосування якого підстав не вбачається.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01.07.2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

14.07.2015 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

Позивач та відповідач знаходились в зареєстрованому шлюбі в період з 08.11.2003 року по 17.06.2011 року, від якого у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4.

В жовтні 2010 року відповідач покинула дитину на вулиці, вона була знайдена та передана батькові, з цього часу дитина мешкає з батьком, відносин з матір'ю не підтримує, мати з нею не зустрічається, телефонувала тільки кілька разів, матеріально не підтримує, її вихованням не займається.

Вказані обставини підтверджуються актом про покинуту дитину від 6.10.2010 року в місті Біла Церква; актом про факт передачі дитини від 19.10.2010 року; рішенням Нерубайської сільської Ради від 11 березня 2015 року про визнання доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3; витягом з протоколу ради опіки та піклування № 2 від 04.03.2015 року, яка рекомендувала Нерубайської сільраді позбавити батьківських прав відповідача; висновком органу опіки та піклування від 04.03.2015 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3; особистими поясненнями позивача; показаннями свідка.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що 27.07.2013 року відповідач потрапила в ДТП та отримала політравму, в тому числі ЗЧМТ, забій головного мозку важкого ступеню, психоорганічний сіндром та інше, наслідком якої стала інвалідність першої групи, низка розладів поведінки, та загальний важкий стан здоров'я, який унеможливлює ведення відповідачем звичайного способу життя, що підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інваліда; виписним епікризом, довідкою МСЕК, консультативним висновком спеціаліста та поясненнями свідка.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що ухилення від виконання обов'язків є свідомою дією, коли особа має можливість виховувати свою дитину, але не бажає цього робити. Проте, останні два роки, у зв'язку з отриманою травмою відповідач позбавлена можливості піклуватися про свою дитину, оскільки сама потребує стороннього піклування.

У період часу з моменту залишення дитини без догляду у 2010 році та до потрапляння відповідачем у ДТП в 2013 році позов про позбавлення її батьківських прав не заявлявся, не зважаючи на існування підстав для цього.

У ч. 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них.

Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини).

Так, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, роз'яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У залежності від конкретної ситуації в сім'ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, надання сім'ї необхідної допомоги, накладення адміністративної відповідальності).

Однак, позбавлення батьківських прав є крайньою мірою. З цих міркувань обґрунтовано виходив і суд першої інстанції.

При викладених обставинах, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 1 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

В.О. Суворов

П.М. Черевко

30.09.2015 року м. Одеса