Дата документу 18.05.2015
Справа № 334/1382/15-ц
Провадження № 2/334/1094/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Лисенко Л.І.,

при секретарі Радостевій Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 боргу у розмірі 1398008,18 грн. (один мільйон триста дев'яносто вісім тисяч вісім гривень 18 коп.), вказавши в заяві, що 23.04.2007 року, 16.08.2007 року, 18.02.2008 року та 17.03.2008 року ОСОБА_3 взяв у нього в борг 50000 доларів США, 50000 доларів США, 25000 доларів США та 50000 доларів США, а всього 175000 доларів США, відповідно до договорів позики, оформленими розписками, які зобов'язався повернути на першу вимогу. Третя особа по справі ОСОБА_3 борг повернув частково в розмірі 15000 доларів США.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 05.05.2014 року з ОСОБА_3 на його користь стягнута сума боргу - 1631440 гривень.

ОСОБА_3 частково добровільно виконав рішення суду та повернув 06.06.2014 року 800000 гривень, що еквівалентно 78508,34 доларам США. Сума боргу залишилася 81491,66 доларів США, або 1398008,18 гривень - сума боргу, стягнута на підставі рішення, але не повернута.

Оскільки в добровільному порядку ОСОБА_3 не бажає повертати борг, просить стягнути зазначену суму з відповідачки ОСОБА_2, яка на час позики була дружиною ОСОБА_3, кошти бралися на потреби сім'ї, тому на відповідачці лежить обов'язок у рівній частині виконати зобов'язання за договором позики та відшкодувати борг.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши, що подружжя ОСОБА_3 брали борг на потреби сім'ї для облаштування будинку, на теперішній час шлюб між ними розірвано, ОСОБА_3 свою частину боргу повернув, частину, яка залишилася, просить стягнути з ОСОБА_2

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, та пояснила суду, що про борги її колишнього чоловіка ОСОБА_3 їй нічого не відомо, ніякі борги на потреби родини вони не брали, будинок купили повністю побудований, ніяких перевлаштувань він не потребував, гроші на будинок брали в кредит у банку. Вважає, що розписки фіктивні, безгрошові, написані для того, щоб це вплило на розподіл майна. Крім того, на теперішній час борг на користь позивача стягнуто з ОСОБА_3

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачку, її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 23.04.2007 року між позивачем ОСОБА_1 та третьою особою по справі ОСОБА_3 був укладений договір позики (а.с.7), за яким ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 позику в розмірі 50 000 доларів США.; 16.07.2007 року між сторонами був укладений договір позики (а.с.11), за яким ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 позику в розмірі 50 000 доларів США; 18.02.2008 року між сторонами був укладений договір позики (а.с.15), за яким ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 позику в розмірі 25000 доларів США; 17.03.2008 року між сторонами був укладений договір позики (а.с.19), за яким ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 позику в розмірі 50 000 доларів США.

Дія договорів позики є невизначеною і гроші повертаються позикодавцеві за першою вимогою. На підтвердження даних обставин, ОСОБА_3 надані власноруч написані розписки (а.с.10,14,18,22). ОСОБА_3 у встановлений умовами вимоги термін гроші повернув позивачу в сумі 15000 доларів США і частково добровільно виконав рішення суду та повернув 06.06.2014 року 800000 гривень, що еквівалентно 78508,34 доларам США.

Рішенням Ленінського районного суду від 05.05.2014 року з ОСОБА_3 на його користь стягнута сума боргу - 1631440 гривень.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2015 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя залишено в силі.

Таким чином, на час розгляду справи права позивача не порушені, на його користь стягнути вся сума позики. Доводи представника позивача про те, що ОСОБА_3 добровільно виконав половину своїх зобов'язань, вважаючи що залишену частину повинна відшкодувати ОСОБА_2, та це порушає права позивача - не спроможні. Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Для захисту свого права позивачу ОСОБА_1 необхідно звернутися із заявою про надання виконавчих листів, та примусового виконання рішення. Навпаки, задоволення позову приведе до подвійного стягнення суми позики на користь ОСОБА_1 - як з ОСОБА_3 так і з ОСОБА_4

Із наданих в матеріалах справи копій боргових розписок (оригінали розписок зберігаються в матеріалах справи 2/1509/2015) вбачається, що договір позики був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в присутності свідка - сестри ОСОБА_3 - ОСОБА_5

Відповідачка ОСОБА_2 не була стороною договорів, якихось інших даних про те, що відповідачці було відомо про неодноразові позики її чоловіка, представником позивача не надано.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213 ЦПК України, ст. ст. 625, 1046-1050 ЦК України, суд, -

В и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особа, без участі якої було постановлено рішення, має право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Лисенко Л. І.