Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/3430/14-ц Головуючий у 1-й інст. Бондарчук В. В.
Категорія 2 Доповідач Заполовський В. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на новостворене майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 19 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду даним позовом. Просив визнати за ним право власності на прибудову за адресою: м.Житомир, АДРЕСА_1, позначену на технічному паспорті літерою А-2, що складається з коридору 3-1 площею 5,1 кв.м., санвузлу 3-2 площею 3,8 кв.м., кухні 3-3 площею 15,8 кв.м.

В обґрунтування позову зазначав, що відповідачі безпідставно відмовляються надати йому згоду на введення прибудови в експлуатацію, чим порушено його права, як власника новоствореного майна. Вказує, що зроблена ним прибудова не порушує права інших осіб, а тому є підстави для визнання за ним права власності.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19 січня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на прибудову за адресою АДРЕСА_1, позначену на технічному паспорту, виготовленому 20.07.2012 року літерою А-2, що складається з коридору 3-1 площею 5,1 кв.м., санвузлу 3-2 площею 3,8 кв.м., кухні 3-3 площею 15,8 кв.м.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у його позовних вимогах.

Зокрема зазначає, що успадковані частки будинку позивачу та відповідачам в натурі виділені не були. А тому висновок суду про те, що позивачем спірну прибудову здійснено до належної йому частки будинку є невірним.

Також зазначає, що державний акт на право власності на земельну ділянку, декларація про готовність об'єкта до експлуатації, висновок про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій, рішення про відмову в державній реєстрації, надані позивачем на обґрунтування позову, належним чином не підтверджують, що спірна прибудова здійснена за рахунок саме позивача та без участі інших співвласників будинку. Відтак вважає, що законних підстав для визнання права власності на прибудову за позивачем у суду не було.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, на яку посилається позивач обґрунтовуючи позов, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно до ч.1 ст.358 ЦК України - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч.4 ст.357 ЦК України співвласник житлового будинку може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.01.1974 року позивач та відповідачі є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Житомирі в рівних частках, а саме у розмірі по 1/10 частині (а.с. 6-8). В натурі успадковані частки будинку позивачу та відповідачам виділені не були.

На протязі 1993 - 2000 років до зазначеного будинку була здійснена прибудова, що позначена на технічному паспорті літерою А-2, яка складається з коридору 3-1 площею 5,1 кв.м., санвузлу 3-2 площею 3,8 кв.м., кухні 3-3 площею 15,8 кв.м. (а.с. 17-18).

Позивачем стверджується, що вказана прибудова була здійснена за його рахунок ним особисто, на належній йому земельній ділянці та за згодою інших співвласників будинку.

Проте, вказані позивачем обставини заперечуються відповідачами по справі, які стверджують, що спірна прибудова побудована за участю і їх, а тому не є власністю лише позивача.

На підтвердження вище наведених позивачем обставин, останнім суду надано державний акт на право власності на земельну ділянку, декларація про готовність об'єкта до експлуатації, висновок про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій, рішення про відмову в державній реєстрації спірного об'єкта.

Будь-яких інших доказів, а саме: дозволу виконавчого комітету міської ради на будівництво прибудови, технічної документації на будівництво, оформлених на ім'я позивача, документів на придбання матеріалів для будівництва, а також письмової згоди співвласників будинку, як-то передбачено ч.1 ст.358 ЦК України позивачем суду не надано. Не надано таких доказів позивачем і суду апеляційної інстанції та не заявлено клопотань про витребування відповідних документів, хоча про таке право позивачу було роз'яснено.

Тому колегія суддів визнає, що надані позивачем суду документи, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку, декларація про готовність об'єкта до експлуатації, висновок про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій, рішення про відмову в державній реєстрації спірного об'єкта належним чином не підтверджують обставин, на які він посилається обґрунтовуючи позов, а також не спростовують доводів відповідачів про їх участь у будівництві спірної прибудови.

Разом з тим, задовольняючи позов суд визнав, що прибудова здійснена позивачем без згоди відповідачів, тобто співвласників будинку. При цьому, суд виходив з того, що відповідачі по справі не надали будь-яких доказів того, що здійснення прибудови позивачем без їх згоди не порушує їх права та законні інтереси.

Однак, як доведено матеріалами справи, успадковані частки будинку позивачу та відповідачам в натурі виділені не були. Тому вважати, що спірна прибудова добудована до частини будинку, яка належить тільки позивачу не є правильним. А відтак, висновок суду про те, що здійснення прибудови позивачем без згоди відповідачів (інших співвласників будинку) не порушує права та законні інтереси останніх не є правильним.

З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що передбачених законом підстав для визнання за позивачем права власності на прибудову до будинку АДРЕСА_1 в м. Житомирі, позначену на технічному паспорті літерою А-2, у суду не було.

Оскільки позивачем не доведено обставин, на які він посилався обґрунтовуючи позов, а судом першої інстанції таких обставин не встановлено, то рішення суду відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на новостворене майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді