Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №243/4267/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Чемодурова Н.О..
Провадження №22-ц/778/3367/15 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Бєлки В.Ю.

Суддів Онищенка Е.А.

Воробйової І.А.

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 31 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, про позбавлення права користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом Ким ОСОБА_8 ОСОБА_9, ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, про стягнення вартості покращень домоволодіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона є власником 5/6 часток буд. АДРЕСА_1 Власником 1/6 частки зазначеного будинку є неповнолітня дитина ОСОБА_7, 2000 р.н. З 08.12.2013 року у спірному будинку зареєстрований її племінник, відповідач по справі ОСОБА_3, який не мешкає в будинку більше року, його місцезнаходження невідоме..

Враховуючи вищевикладене просила суд позбавити ОСОБА_3 права користування житловим будинком АДРЕСА_1

30 вересня 2014 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, про стягнення вартості покращень домоволодіння.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що ОСОБА_5 є його тіткою. В 2010 році вона запропонувала йому оселитись в належному їй будинку АДРЕСА_1 і за свої кошти зробити капітальний ремонт, для подальшого проживання в ньому, а після її смерті він успадкує спірний будинок.

15 листопада 2010 року у Райгородській селищній раді ОСОБА_5 зробила на нього заповіт.

08 грудня 2010 року, за заявою ОСОБА_5 він був зареєстрований в спірному будинку. 21 березня 2011 року ОСОБА_5 надала йому довіреність, згідно якої уповноважила його на облаштування будинку АДРЕСА_1

Рішенням Райгородської селищної ради №51 від 31.03.2011 року йому було надано дозвіл на переобладнання будинку, після отримання якого він розпочав переобладнання будинку.

Згідно висновку експертизи вартість покращень домоволодіння становить 32 279 грн.

В ході розгляду справи, уточнив свої вимоги та просив суд стягнути з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з урахуванням розміру їх часток, вартість здійснених покращень, в частковому порядку 26 889 грн. та 5 379 грн. 80 коп. відповідно.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 31 березня 2015 року первісний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, про позбавлення права користування житловим приміщенням задоволено.

Позбавлено ОСОБА_3 права користування житловим будинком АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у сумі 243,60 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, про стягнення вартості покращень відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови задоволення його позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його позовні вимог в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_5 (5/6 часток) та ОСОБА_7,(1/6 частка) (а.с. 57-59).

Разом з ОСОБА_5 в будинку АДРЕСА_1 є зареєстрованими: племінник ОСОБА_3, 1963 р.н.; ОСОБА_6, 1964 р.н.; ОСОБА_7, 2000 р.н. (а.с. 12).

З копії домової книги для прописки громадян в будинку АДРЕСА_1, вбачається, що ОСОБА_3 був зареєстрований в даному будинку з 08 грудня 2010 року, у зв'язку з перереєстрацією з будинку АДРЕСА_2 (а.с. 9-11).

Відповідно до пункту 34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014р.№ 5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110,116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до акту обстеження соціально-побутових умов від 14.04.2014 року, складеного членами Райгородського виконкому, ОСОБА_5 одинока пенсіонерка, проживає в будинку АДРЕСА_1. За цією ж адресою зареєстрований її племінник ОСОБА_4., який не проживає в даному будинку з червня 2013 року. В даному будинку його особисті речі відсутні. Зареєстрований у домоволодінні племінник ОСОБА_3 не дає можливості ОСОБА_5 оформити в Управлінні соціального захисту населення субсидію на електроенергію і тверде паливо (а.с. 140).

З акту від 21.07.2014р., складеного комісією у складі членів Райгородського виконкому та сусідів, вбачається, що були опитані сусіди, які підтверджують, що ОСОБА_4. ніколи не проживав у домоволодінні АДРЕСА_1, а лише на прохання ОСОБА_5 виконував деякі роботи, за які ОСОБА_5 проводила йому оплату зі своєї мізерної пенсії (а.с. 141).

Судом прийняті до уваги наведені акти від 14.04.2014 року та від 21.07.2014 р., оскільки вони в цілому узгоджуються між собою, так і поясненнями самого відповідача ОСОБА_3., який в залі суду не заперечував, що спірним будинком він дійсно декілька років не цікавиться та не користується, його особисті речі там відсутні, постійно в будинку він ніколи не мешкав, а лише інколи користувався ним у теплу пору року.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_3 з вересня 2012 року припинив користуватись будинком АДРЕСА_1, даним будинком для постійного проживання ОСОБА_3 ніколи не користувався, оскільки будинок був не придатним для проживання (відсутні: вхідний замок, вікна, стеля; будинок в аварійному стані); особисті речі його в будинку відсутні; будь-які перешкоди у користуванні будинком ОСОБА_3 ніхто не чинив.

Також судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Так ОСОБА_3, посилаючись на те, що спірним домоволодінням він користувався в період 2010-2012 p.p. В цей період спірне домоволодіння було ним реконструйоване за власні кошти і вартість цього покращення за висновком експертизи склала 32 279 грн.

Відповідно ч.З ст.156 ЖК України члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку.

Згідно до ст.ст.57, 60 ЦПК України ,кожна сторона повинна довести у суді ті обставини на які вона посилається,як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 59 ЦПК України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З копії довіреності від 01 березня 2011 року вбачається, що ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_3 бути її представником в усіх установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх форм власності та галузевої незалежності, зокрема в органах державної влади, бюро технічної інвентаризації з питання облаштування житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 а також вносити необхідні платежі, подавати від її імені заяви, одержувати необхідні довідки та документи, розписуватися за неї, сплачувати за неї належне мито (збори), здійснювати необхідні розрахунки, а також виконувати всі дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду уповноважень. Для цього ОСОБА_5 надала право ОСОБА_3 подавати від її імені заяви та інші документи, одержувати довідки та будь-які документи, що стосуються виконання довіреності, розписуватись за неї, сплачувати державне мито та робити інші платежі (а.с. 26).

Рішенням Райгородської селищної ради Слов'янського району Донецької області №51 від 30.03.2011р. за результатами розгляду заяви ОСОБА_3., діючого на підставі доручення ОСОБА_5, був наданий дозвіл ОСОБА_5 на облаштування (обкладення цеглою зовнішніх стін будинку, проведення водоводу) будинку АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Таким чином, в ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_5 з метою облаштування належного їй будинку надала своєму племіннику ОСОБА_3 відповідну довіреність, уповноваживши його при цьому здійснювати від її імені будь-які платежі. Діючи в межах даної довіреності, ОСОБА_3 звернувся з відповідною заявою про облаштування будинку, і за результатами розгляду даної заяви дозвіл на облаштування був наданий радою саме ОСОБА_5

Надані суду розписки та квитанції не свідчать про оплату цих послуг та придбання товарів саме ОСОБА_3 З перелічених доказів не вбачається, що саме ці матеріали та їх кількість була використана на облаштування спірного домоволодіння.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 31 березня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: