Справа № 496/5028/14-ц
Провадження № 2/496/141/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2015 року Біляївський районний суд

Одеської області

у складі: головуючого - судді Буран В.М.

секретар - Камочкіна А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсним кредитного договору та про перевід прав та обов'язків боржника, -

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору та переведення прав та обов'язків боржника за договором на іншу особу, зазначаючи, що 28.12.2007 року між ним, ОСОБА_1, як позичальником та ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», був укладений кредитний договір № 2268-н, за умовами якого Банк зобов'язався надати позичальнику споживчий кредит (грошові кошти) у вигляді відновлювальної кредитної лінії в сумі 500 000 (п'ятсот тисяч) гривень на строк до 28.12.2017 року, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути зазначений кредит та сплатити проценти за користуванням ним в розмірі 15% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення чинного законодавства, а саме вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні кредитного договору № 2268-н від 28.12.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» .

В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву в якої позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу за його відсутності.

Вважає, що при укладанні кредитної угоди були порушені вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» в частині ненадання повної та достовірної інформації щодо всіх умов кредитування до укладання самого договору. З цих підстав представник позивача вважає, що кредитний договір не відповідає вимогам закону і просить суд визнати його недійсним.

Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, представник відповідача та третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши всі наявні в справі матеріали, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

З позову вбачається, що 28.12.2007 року між сторонами по справі був укладений кредитний договір, за умовами якого позивач одержав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в сумі 500 000 (п'ятсот тисяч) гривень на строк до 28.12.2017 року та зобов'язався повернути зазначений кредит та сплатити проценти за користуванням ним в розмірі 15% річних.

Позов про визнання недійсним оспорюваного правочину може бути заявлений тільки до сторін такого правочину. У даному випадку оспорюваний договір був укладений між позивачем та ПАТ «Державний ощадний банк України», який до участі в справі в якості відповідача не залучений. До відповідача ОСОБА_2 така позовна вимога не може бути заявлена, тому що він не був стороною спірного правочину.

Крім того, п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачена як одна з основних засад цивільного законодавства свобода договору. Це означає, що сторони вільні у виборі контрагента і визначенні умов договору. Скориставшись своїм правом, передбаченим наведеними нормами цивільного законодавства, ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» уклали кредитний договір № 2268-н, за умовами якого позивач одержав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в сумі 500 000 (п'ятсот тисяч) гривень на строк до 28.12.2017 року, та зобов'язався повернути зазначений кредит та сплатити проценти за користуванням ним в розмірі 15% річних.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розміру та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Істотними умовами кредитного договору, що визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів. При тлумаченні змісту істотних умов кредитного договору. необхідно враховувати норми статей глави 71 ЦК України, а також рекомендації Листа юридичного департамента НБУ від 18 серпня 2004 року № 18-111/3249-8378. Відповідно до зазначеного Листа, юридичний департамент НБУ з посиланням на положення ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Грошові кошти, які надавались відповідачем позивачу за кредитним договором, були надані на придбання нерухомості, яка в подальшому була передана Банку в іпотеку. З наведеного випливає, що зобов'язання, яке виникло на підставі зазначеного кредитного договору, є іпотечним боргом.

Таким чином, спірні правовідносини врегульовані спеціальною правовою нормою - Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» іпотечним боргом є основне зобов'язання за будь-яким правочином, виконання якого забезпечене іпотекою. Договір про іпотечний борг вказаним Законом визначено як цивільно-правову угоду, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків, які виникають у кредитодавця і боржника з приводу іпотечного боргу.

Згідно ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» іпотечний борг виникає тільки при дотриманні сторонами договору про іпотечний борг умов, встановлених цим Законом.

Статтею 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» передбачено, що основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу мають бути розкриті до укладення договору про іпотечний борг. Така інформація повинна бути оприлюднена кредитодавцем у письмовій формі і містити опис грошових зборів і витрат, пов'язаних зі встановленням іпотеки; принципи визначення плати за договором про іпотечний борг; положення про інфляційне застереження; порядок дострокового виконання основного зобов'язання в разі неплатоспроможності боржника або невиконання боржником своїх зобов'язань за договором про іпотечний борг та юридичні наслідки цього невиконання; право боржника попереджати кредитодавця про можливе невиконання основного зобов'язання; реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру фінансових установ чи Державного реєстру банків; інші умови за рішенням кредитодавця.

Інформація, яка повинна бути надана до моменту укладення однією зі сторін є частиною пропозиції та істотною умовою договору, оскільки обов'язковість її оприлюднення прямо передбачена законом (в даному випадку ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати»).

Наведені норми чинного законодавства містять припис, згідно з яким надання інформації про умови кредитування є істотною умовою договору про іпотечний борг, яким є кредитний договір, укладений між сторонами по справі.

Відсутність згоди сторін щодо будь-якої з істотних умов договору має наслідком його неукладеність.

В судовому засіданні не спростовані доводи позивача щодо ненадання йому повної і достовірної інформації стосовно всіх умов договору до його укладення. Але це не є підставою для визнання кредитного договору № 2268-н від 28.12.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» недійсним.

Суд дійшов висновку, що норми діючого законодавства при укладенні кредитного договору не порушені, але сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, а тому він є неукладеним. Неукладеність кредитного договору № 2268-н від 28.12.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» є фактом, який ніяким чином не порушує права позивача, а тому вони не потребують судового захисту.

Що стосується вимог про визнання кредитного договору недійсним, то в їх задоволенні слід повністю відмовити. Правовим наслідком неукладеності договору є відсутність будь-яких зобов'язань, які б випливали з договору, тому не можна визнати недійсним неіснуючі зобов'язання.

Позовні вимоги про переведення прав та обов'язків боржника за кредитним договором № 2268-н від 28.12.2007 року на ОСОБА_2 також задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

В обґрунтування необхідності перевести права та обов'язки боржника за договором кредиту № 2268-н від 28.12.2007 року на ОСОБА_2 позивач послався на ту обставину, що кредитні кошти отримав саме відповідач ОСОБА_2

Доказів щодо отримання кредитних коштів за договором № 2268-н від 28.12.2007 року ОСОБА_2 позивач суду не надав.

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою лише за згодою кредитора. Доказів того, що така згода була надана ПАТ «Ощадбанк», суду не надано.

Враховуючи викладене і керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 209, 212, 214-215, 217, 218, ЦПК України ст. 520, 1054, ЦК України, ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» суд,

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про визнання кредитного договору № 2268-н від 28.12.2007 року недійсним та переведення прав та обов'язків боржника за кредитним договором № 2268-н від 28.12.2007 року на ОСОБА_2 - відмовити.

На рішення суду може бути подано Апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області В.М. Буран