Справа № 524/73/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Кривич Ж.О.,

при секретарі - Власовій М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про стягнення інфляційних витрат та 3% річних від суми боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.03.2015 року по справі № 524/504/14-а було задоволено його позов та зобов'язано виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік в розмірі середньомісячної заробітної плати, на виконання якої відповідач нарахував йому кошти в сумі 1417, 77 грн..

Виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука виконав зобов'язання по сплаті боргу лише 04.06.2014 року, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на його користь інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми за період прострочення.

ОСОБА_1 просив стягнути з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області на його користь, за період прострочення грошового зобов'язання в сумі 1417 грн. 77 коп. з 01.04.2014 року по 31.05.2014 року, інфляційні витрати в сумі 102 грн. 44 коп., стягнути з відповідача на його користь за період прострочення грошового зобов'язання в сумі 1417 грн. 77 коп. з 28.03.2014 року по 04.06.2014 року. 3% річних від суми боргу в сумі 8 грн. 04 коп. та судові витрати.

Представник відповідача виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області - Гордієнко Ю.А. проти позову заперечував, просив слухати справу у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 березня 2014 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та зобов'язано виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Згідно зі статтею 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці»; «Про індексацію грошових доходів населення»; «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання.

При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами трудового законодавства.

Суд дійшов висновку про відмову в частині заявлених вимог про стягнення 3% річних від суми боргу, щодо іншої частини позовних вимог, то слід зазначити, що статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно доЗакону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення.

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходив Верховний Суд України у своїй постанові № 6-43 цс 14 від 21 травня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Так, відповідно до розрахунку інфляційних нарахувань за період прострочення виконання постанови суду від 17.03.2014 року, а саме з 01.04.2014 року по 31.05.2014 року, наданого позивачем, інфляційні втрати становлять 102, 44 грн.

Даний розрахунок не ставиться під сумнів суд, окрім того відповідачем не оспорюється.

З урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що у відповідача виникло зобов'язання по сплаті інфляційних втрат за невиконання основного зобов'язання в розмірі 102, 44 грн.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 215-218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про стягнення інфляційних витрат та 3% річних від суми боргу - задовольнити частково.

Стягнути з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за невиконання основного зобов'язання за період з 01.04.2014 року по 31.05.2014 року у розмірі 102, 44 гривень.

Стягнути з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

В частині позовних вимог про стягнення з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області на користь ОСОБА_1 за період прострочення грошового зобов'язання в сумі 1417 грн. 77 коп. з 28.03.2014 року по 04.06.2014 року, 3 % річних від суми боргув сумі 8 грн. 04 коп. - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя: