Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів України, Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Національної радіокомпанії України про визнання звільнення з посади генерального директора Національної радіокомпанії України незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 червня 2010 року № 1266, наказу Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 29 червня 2010 року № 171-к та укладеного на його підставі контракту від 29 червня 2010 року № 155 його було призначено на посаду генерального директора Національної радіокомпанії України та згідно наказу Національної радіокомпанії України від 29 червня 2010 року № 204-к він приступив до виконання покладених на нього обов'язків. 17 вересня 2014 року його було звільнено з посади генерального директора радіокомпанії у зв'язку з невиконанням умов контракту. 22 вересня 2014 року на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 854-р. Державним комітетом телебачення і радіомовлення України видано наказ № 139-к про його звільнення з цієї посади на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України та п/п «а» п. 25 контракту за невиконання ним без поважної причини покладених на нього обов'язків та наказом Національної радіокомпанії України від 22 вересня 2014 року № 257-к його було звільнено з посади на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Зазначав, що його було звільнено в період його тимчасової непрацездатності. Крім того, його було звільнено з порушенням умов контракту та вимог чинного законодавства.

Позивач просив, з урахуванням уточнених вимог, визнати незаконним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року, наказ Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 22 вересня 2014 року та наказ Національної радіокомпанії України від 22 вересня 2014 року; поновити його на посаді генерального директора Національної радіокомпанії України та стягнути з останньої на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 52 837 грн 44 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що звільнення ОСОБА_4 з підстав, передбачених п. 8 ст. 36 КЗпП України, здійснено роботодавцем з дотриманням трудового законодавства та без порушення трудових прав позивача. При цьому, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суди вірно встановили, що ОСОБА_4 без поважних причин не виконував обов'язки, покладені на нього трудовим контрактом, що підтверджено результатами перевірки діяльності радіокомпанії, проведеної за дорученням Кабінету Міністрів України.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, фактичних обставин щодо результатів перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності радіокомпанії, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник