Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними правочинів, визнання права власності, зобов'язання повернути майно, витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, у якому просила суд визнати недійсною з моменту видачі довіреність від 24 лютого 2012 року, що посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С. та зареєстрована в реєстрі за № 559; визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 17 травня 2012 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. та зареєстрований в реєстрі за № 1718; визнати за нею право власності на будівлю магазину будівельних матеріалів літ. «А-1», загальною площею 202,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати за нею право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_5 передати їй земельну ділянку що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 будівлю магазину будівельних матеріалів літ. «А-1», загальною площею 202,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_6 звільнити дану будівлю та передати її ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що 25 жовтня 2008 року між нею та її чоловіком ОСОБА_9 було укладено договір дарування будівлі магазину будматеріалів, загальною площею 202,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку із втратою нею вказаного вище договору дарування приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округ Вовк Н.П. 17 січня 2009 року їй було видано дублікат вказаного договору, що зареєстрований в реєстрі за № 50.

16 січня 2009 року ОСОБА_3 видала на ім'я ОСОБА_4 довіреність для отримання дозвільних документів для купівлі земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та оформлення на неї права власності на вказану земельну ділянку (без права розпорядження майном).

05 жовтня 2010 року на підставі вказаної вище довіреності ОСОБА_4 від імені ОСОБА_3 уклав із Управлінням комунальної власності Рівненської міської ради договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 0,1122 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І. та зареєстровано в реєстрі за № 4957. Право власності на вказану земельну ділянку посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданим 23 вересня 2011 року Рівненською міською радою.

Також позивач зазначила, що для оформлення документів на купівлю зазначеної земельної ділянки, передала ОСОБА_4 оригінал дублікату договору дарування будівлі магазину будматеріалів та витяг про право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна, проте останній повертати їх відмовився.

У квітні 2013 року їй стало відомо, що ОСОБА_4 без її відома відчужив ОСОБА_5 будівлю магазину та земельну ділянку за вказаною адресою на підставі договорів купівлі-продажу від 17 травня 2012 року, посвідчених приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. та зареєстрованих в реєстрі за № 1718, 1720. Укладаючи спірні договори, ОСОБА_4 діяв від імені позивача на підставі довіреності від 24 лютого 2012 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С. та зареєстрована в реєстрі за № 559, проте вказану довіреність на його ім'я ОСОБА_3 не видавала, у зв'язку з чим звернулась до правоохоронних органів, якими встановлено, що рукописний запис «ОСОБА_3» та підпис від її імені на довіреності від 24 лютого 2012 року виконані не нею, а іншою особою. Крім цього, зазначила, що 03 червня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування, за яким остання набула у власність будівлю магазину будматеріалів. На підставі вищевикладеного, посилаючись на те, що відчуження належного їй майна відбулося поза її волею, позивач просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсною з моменту видачі довіреність від 24 лютого 2012 року, що посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С. і зареєстрована в реєстрі за № 559. Визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 17 травня 2012 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. та зареєстрований в реєстрі за № 1718. Визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 17 травня 2012 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. та зареєстрований в реєстрі за № 1720. Визнано за ОСОБА_3 право власності на будівлю магазину будматеріалів літ. А-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 202,6 кв. м. Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,1122 га. Зобов'язано ОСОБА_5 передати ОСОБА_3 земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,1122 га. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 будівлю магазину будматеріалів літ. А-1, загальною площею 202,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_6 звільнити дану будівлю та передати її ОСОБА_3 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 28 травня 2015 року рішення міського суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що довіреність від 24 лютого 2012 року позивач не підписувала, у зв'язку з чим у неї було відсутнє волевиявлення на відчуження будівлі магазину будівельних матеріалів та земельної ділянки, що згідно зі статтями 203, 215 ЦК України є підставою для визнання її недійсною, а також договорів відчуження нерухомого майна, які були укладені на підставі зазначеної довіреності.

Апеляційний суд погодився з такими висновками міського суду.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції в частині залишення без змін рішення місцевого суду про визнання за ОСОБА_3 права власності на будівлю магазину будівельних матеріалів та земельної ділянки погодитись не можна з наступних підстав.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником будівлі магазину будматеріалів, загальною площею 202,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 25 жовтня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Вовк Н.П. та зареєстрований в реєстрі за № 3875.

У зв'язку із втратою вказаного вище договору дарування, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округ Вовк Н.П. 17 січня 2009 року їй було видано дублікат вказаного договору, що зареєстрований в реєстрі за № 50.

16 січня 2009 року ОСОБА_3 видала на ім'я ОСОБА_4 довіреність для отримання дозвільних документів для купівлі земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та оформлення на неї права власності на вказану земельну ділянку (без права розпорядження майном) та передала оригінал дублікату договору дарування будівлі магазину будматеріалів та витяг про право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна.

05 жовтня 2010 року на підставі вказаної вище довіреності ОСОБА_4 від імені ОСОБА_3 уклав із Управлінням комунальної власності Рівненської міської ради договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 0,1122 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І. та зареєстровано в реєстрі за № 4957.

Право власності на вказану земельну ділянку посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданим 23 вересня 2011 року Рівненською міською радою.

На підставі договорів купівлі-продажу від 17 травня 2012 року, посвідчених приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. та зареєстрованих в реєстрі за № 1718, 1720, ОСОБА_4 без її відома відчужив своїй матері ОСОБА_5 будівлю магазину та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,

03 червня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яка є її онукою та дочкою ОСОБА_4, було укладено договір дарування, за яким ОСОБА_6 набула у власність будівлю вищезазначеного магазину будматеріалів.

На підставі вказаного договору дарування приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно із яким за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на будівлю магазину будматеріалів літ. «А-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Висновком експерта почеркознавчої експертизи, проведеної 24 травня 2013 року у кримінальному провадженні, встановлено, що рукописний запис «ОСОБА_3» та підпис перед рукописним написом «ОСОБА_3» на довіреності від 24 лютого 2012 року виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2013_10_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2013_10_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2013_10_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Частиною 1 ст. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843254/ed_2013_10_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2013_10_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

У силу статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У абз. 5 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (ст. ст. 19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Пунктом 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Однак, апеляційний суд, залишаючи без змін рішення місцевого суду в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на майно, не звернув уваги на вищенаведене роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, не врахував ту обставину, що остання є власником цього майна на підставі дублікату договору дарування, виданого 17 січня 2009 року, та державного акта на право власності на земельну ділянку. Отже, апеляційний суд не встановив всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, в зв'язку із чим ухвалив судове рішення, яке не відповідає вимогам закону в повному обсязі.

За таких обставин ухвала апеляційного суду в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на майно не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в цій частині.

В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій є правильними та такими, що відповідають вимогам закону, тому підстав для їх скасування немає.

Керуючись статей 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 28 травня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська