АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2562/10 Головуючий у першій
Провадження -22ц-491/40/12 інстанції Дурасова Ю.В.
Категорія - 20 (4) Доповідач Карнаух В.В.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМУКРАЇНИ

19 січня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Карнаух В.В.,

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі - Бадалян Н.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 04 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського округу Дніпропетровської області Борисенко Сергій Миколайович, про визнання договору купівлі - продажу недійсним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі - продажу недійсним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що з 2003 року він спільно проживав із відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Після купівлі спірної квартири у зв'язку із наполяганням відповідача на неї було переоформлено документи. Гроші за квартиру відповідач йому не передавала; крім того, у вересні 2009 року вивезла з квартири його особисті речі на загальну суму 2400 грн.

Просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ним та відповідачем 23.08.2007 року та повернути квартиру в первісний стан; стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 2400 грн., моральну шкоду в сумі 20000 грн., а також судові витрати по справі.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 04 липня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між сторонами 23 серпня 2007 року та повернуто квартиру в первісний стан.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати : судовий збір в сумі 8,50 грн., витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Зокрема, вважає, що суд безпідставно при ухваленні рішення керувався ст..229 ЦК України та виходив із того, що правочин вчинено під впливом помилки, залишивши поза увагою те, що позивач заявляв вимоги про визнання правочину недійсним під впливом обману.

Судом не враховано, що помилка щодо мотивів правочину ОСОБА_2 не має істотного значення для визнання правочину недійсним. Відповідачем не було доведено в судовому засіданні наявність між сторонами сімейних стосунків.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2, вважаючи рішення суду таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального законодавства, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 - без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 23 серпня 2007 року, який зареєстровано у реєстрі права власності на нерухоме майно 05.10.2007. / а.с. 8 /, ОСОБА_2 продав ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 за 11464 грн. / а.с. 7 /.

Задовольняючи позов в частині визнання договору купівлі продажу спірної квартири недійсним, з посиланням на положення ст. ст. ч.І ст. 215, 229, 230 ЦК України, під впливом помилки продавця, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог ОСОБА_2.

Однак, на думку колегії суддів, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.І ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положення ст. ст. 213 ЦПК України передбачають, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з,ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Стаття. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадки, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте оскаржуване рішення, на думку колегії суддів, не відповідає таким вимогам закону.

Відповідно до ч.2 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення / частина 1 ст.

229 ЦК України /, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. При цьому відповідно до ч.І ст. 230 ЦК України в системному зв,язку з приписами ч.І ст. 229 ЦК України, право чин може бути визнаний недійсним, як такий, що вчинений під впливом обману, лише у разі наявності одночасно двох умов: навмисного введення однією із сторін правочину іншої сторони в оману; в оману сторону введено щодо обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.І ст. 229 ЦК України істотне значення мають обставини щодо природи правочину, прав та обов,язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання її за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Верховний Суд України в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.1.2009. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» зазначив наступне. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, які впливають на чинення правочину, і сам факт обману, повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Частина 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.З ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Положення ст. 57 ЦПК України визначають, що доказами є будь-які фактичні дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно роз,ясень, наданих у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.1.2009. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

З огляду на вищезазначене, позивач не надав суду належних та достатніх доказів на підтвердження своїх вимог. Тому, на думку колегії суддів, висновок суду про те, що спірний правочин вчинено під впливом помилки зі сторони продавця квартири, є помилковим.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в частині визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між сторонами 23 серпня 2007 року, та повернення квартири в первісний стан, як ухвалене в порушення норм матеріального законодавства, відповідно до положень п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягають судові витрати у сумі 86,75 грн. за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанцій / 8.50 + 37 + 4.25 + 37/.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п.4 ч.І ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_4 задовольнити .

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 04 липня 2011 року в частині визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 86,75 грн. за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Г оловуючий:/підпис/

Судді: /підписи/