У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 квітня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в :

У вересні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 17 вересня 2012 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 11 083 грн 32 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою за користування кредитом 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами, тарифами складають між нею та Банком кредитний договір, про що свідчить її підпис у договорі.

ОСОБА_2 не виконала свої зобов'язання за вказаним договором внаслідок чого станом на 13 серпня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 11 877 грн 50 коп., з яких: 6 675 грн 92 коп. - заборгованості за кредитом; 655 грн 65 коп. - заборгованості за відсоткам за користування кредитом; 4 545 грн 93 коп. - несплаченого штрафу.

ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати недійсною Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, укладену 17 вересня 2012 року з ПАТ КБ «ПриватБанк», застосувати наслідки недійсності спірного правочину, шляхом стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів, сплачених нею на користь банку відповідно до Генеральної угоди у розмірі 8 490 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що при укладення спірного правочину банком не були дотримані положення ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», крім того умови кредитного договору викладені в п. 1.3.3. та п. 2.2., відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону є несправедливими, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання нею зобов'язань за спірним договором.

Також зазначала, що спірний договір, готувався банком та надавався їй на підпис у приміщені банківської установи, при цьому жодної можливості вплинути на порядок та спосіб готування кредитного договору у неї, як споживача, не було. Вважає, що банк умисно приховував та свідомо замовчував інформацію про сукупну вартість кредиту, порядок розрахунку процентів, наявність чи відсутність комісії та інших платежів пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту, чим ввів споживача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, що відповідно до ст. 230 ЦК України, є підставою для визнання договору недійсним.

Як на підставу позову ОСОБА_2 також посталась на ст. 233 ЦК України та зазначила, що належним чином повідомляла банк про тяжкі обставини, які склалися у її житті, попри те банк, скориставшись цим запропонував їй укласти спірний договір на вкрай невигідних для неї умовах.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 квітня 2015 року, первісний позов ПАТ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 17 вересня 2012 року в розмірі 11 877 грн 50 коп., з яких: 6 675 грн 92 коп - заборгованість за кредитом; 655 грн 65 коп. - заборгованість за відсоткам за користування кредитом; 4 545 грн 93 коп. - несплачений штраф та судові витрати в сумі 243 грн 60 коп.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі свого представника просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення вимог зустрічного позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Задовольняючи позовні вимоги первісного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з доведеності позову та наявності передбачених ст. ст. 526, 527, 530, 611, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, підстав для стягнення заборгованості за генеральною угодою, оскільки, як встановив суд, ОСОБА_2 не виконала належним чином взятих за договором зобов'язань, що призвело до утворення заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із відсутності підстав для визнання недійсним договору з підстав, заявлених у позові.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та висновків судів не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2, від імені якого діє представник ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, за касаційною скаргою на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 квітня 2015 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак