УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області про позбавлення відповідача батьківських прав відносно себе.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 13 травня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Із роз'яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 5).

Батьки позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 25 грудня 1999 року до 26 грудня 2000 року (а.с. 4-7).

Як вбачається з наданих позивачем доказів, вона проживає разом зі своєю матір'ю ОСОБА_6 та навчається у Краснолиманській загальноосвітній школі І-ІІІ ступеню № 4 Донецької області (а.с.9-15).

З висновку виконавчого комітету Красноліманської міської ради Донецької області від 24 вересня 2014 року № 15 «Про можливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року» вбачається, що орган опіки та піклування Красноліманської міської ради Донецької області вважає можливим позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_4, як такого який не приймає участі у її вихованні.

З облікової картки по аліментам Відділу ДВС Виноградівського РУЮ Закарпатської області від 05 лютого 2015 року № 06-32/7-771 (а.с. 58-61), відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 та заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суди попередніх інстанцій, вірно визначившись з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи та надавши належну оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності, з урахуванням наведених положень чинного законодавства, дійшли вірного висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно позивача. Судами попередніх інстанцій обґрунтовано взято до уваги доводи позовної заяви ОСОБА_4, які зводяться до злісного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків відносно неї, що виразились у самоусуненні останнього у прийнятті участі у її вихованні, зменшенню розміру аліментів на її утримання, та надано належну оцінку запереченням відповідача, зокрема, своєчасну сплату ним аліментів на її утримання, крім того, його неможливість спілкування з позивачем зумовлену великою відстанню між їх місцями проживання, перебування на його утриманні двох малолітніх дітей від другого шлюбу та небажання у їх спілкуванні матері позивача. Крім того, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2015 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 13 травня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Т.Л. Ізмайлова
М.І. Наумчук