Номер провадження: 22-ц/785/7129/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

ОСОБА_2

при секретарі Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (за участю третіх осіб ОСОБА_5, агентства нерухомості «Ривєра») про розірвання договору та стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року,

встановила:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_4, в якому після подачі заяви про збільшення позовних вимог остаточно просила розірвати договір про надання інформаційно-посередницьких послуг, укладений між позивачем та агентством нерухомості «Ривєра» (в особі директора ОСОБА_4Ю.) щодо купівлі-продажу земельної ділянки № 322, яка розташована за адресою: СК «Рассвет», смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, та стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь позивача грошові кошти в сумі 22 254 грн. 40 коп., сплачені згідно з розпискою від 08 жовтня 2013 року за договором про надання інформаційно-посередницьких послуг, укладений між позивачем та агентством нерухомості «Ривєра» (в особі директора ОСОБА_4Ю.) щодо купівлі-продажу земельної ділянки № 322, яка розташована за адресою: СК «Рассвет», смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область.

При цьому, позивач вказала, між ОСОБА_3 та агентством нерухомості «Рив"єра» (в особі директора ОСОБА_4Ю.) було підписано договір про надання інформаційно-посередницьких послуг щодо купівлі-продажу земельної ділянки № 322, яка розташована за адресою: СК «Рассвет», смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, яка належала на праві власності ОСОБА_5 Бланк договору був заповнений особисто ОСОБА_4, але нею не підписаний.

Згідно розписки від 08 жовтня 2013 року ОСОБА_4 отримала від позивача 1000 доларів США, що еквівалентно 8000 грн.

08 жовтня 2013 року між позивачем та третьою особою ОСОБА_5 за посередництвом ОСОБА_4 укладено попередній договір, згідно з яким сторони прийняли на себе взаємні зобовязання у строк до 01 листопада 2013 року укласти основний договір купівлі-продажу, обєктом якого є земельна ділянка № 322, розташована за адресою: СК «Рассвет», смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область.

Вказаний правочин є нікчемним у звязку з недодержанням сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення. Також, згідно з договором, укладеним між позивачем та АН «Рив"єра», його предметом є інформаційне обслуговування замовника, повязане з купівлею-продажем нерухомого майна земельної ділянки № 322 в смт Затока, яка належить ОСОБА_5 на праві власності. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку її площа становить 0,087 га, але як виходить з кадастрового плану земельної ділянки, складеного на підставі її контрольного обміру, фактична площа становить 0,0758 га., що на 0,0112 га менше. Таким чином, на думку позивача, відповідач не надала жодних послуг, передбачених п. 1.2. договору.

У судовому засіданні:

- представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі;

- відповідач не зявилась, надала до суду письмові заперечення.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи вищевказаний позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до договору, укладеного між ОСОБА_3 та АН «Ривєра» (в особі директора ОСОБА_4Ю.), в жовтні 2013 року, АН «Ривєра» прийняло на себе обовязок по інформаційному обслуговуванню ОСОБА_3, повязаному з відчуженням або придбанням земельної ділянки № 322, яка розташована за адресою: СК «Рассвет», смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область. Пунктом 1.2 договору передбачено надання АН «Ривєра» наступних послуг: первісні консультації фахівців; інформаційно-довідкове обслуговування; постійне супровід правочину по відчуженню обєкта нерухомості; підготовка передпродажного пакету документів.

Зазначений вище договір не підписаний жодною із сторін.

Відповідно до розписки від 8 жовтня 2013 року, ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 суму в розмірі 1000 доларів США на оформлення документів для продажу земельної ділянки № 322, яка розташована за адресою: СК «Рассвет», смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область.

08 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено попередній договір про наміри купівлі-продажу обєкта нерухомості земельної ділянки № 322, яка розташована за адресою: СК «Рассвет», смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область.

Згідно з рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 травня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 24 450 грн., сплачені за нікчемним правочином 08 жовтня 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з положень ч. 3 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти договір у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що відсутність у спірному договорі підписів обох сторін свдчить про те, що договір між АН «Ривєра» та ОСОБА_3, який позивач просить розірвати, є неукладеним.

Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що вищевказана розписка від 08 жовтня 2013 року, яку надала ОСОБА_4, не може вважатися договором про надання послуг відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України.

При цьому, судова колегія зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В розписці про отримання грошових коштів, вказано, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти на оформлення документів з приводу продажу земельної ділянки.

Земельна ділянка залишилась не проданою.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Відповідно до змісту вказаної норми ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає способом платежу, способом забезпечення виконання зобов'язання обома його сторонами, а також доказом факту укладення договору.

Ст. 571 ЦК України, передбачені правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ст. 640 ЦК України).

Так, ч. 1 ст. 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Необгрунтоване ухилення однієї зі сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (ч. 2 ст. 635 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Між тим, попередній договір не був підписаний жодною із сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не довела ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (за участю третіх осіб ОСОБА_5, агентства нерухомості «Ривєра») про розірвання договору та стягнення грошових коштів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді С.П. Гайворонський

ОСОБА_6

ОСОБА_2