н/п 4-с/490/240/2014
УХВАЛА

17 листопада 2015р. Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого - судді Чулуп О.С.

при секретарі - Балдич Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв цивільну справу за заявою

Публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль»

на дії та рішення

державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції

ОСОБА_1

про повернення виконавчого документа стягувачеві,

в с т а н о в и в :

ПАТ " Миколаївська теплоелектроцентраль" звернулося до суду із скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про скасування постанови від 23.08.2013р. за виконавчим провадженням №345446882 про повернення виконавчого документа стягувачу. Скаржник вказує, що оскаржувана постанови незаконна, оскільки винесена формально та передчасно, так як державний виконавець не виконав всіх передбачених законом та інструкцією дій по виявленню майна боржника, та безпідставно повернув виконавчий лист стягувачу.

Представник Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчий лист.

Судом встановлено, що Центральним районним судом м.Миколаєва 04.10.2010р. видано судовий наказ №н-12-1157/10р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь скаржника заборгованість за надані послуги в сумі 1133,58грн. та судові витрати.

Судом встановлено, що 23.08.2013р. державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції винесено оскаржувану постанову якою виконавчий документ судовий наказ №н-12-1157/10р виданим Центральним районним судом м.Миколаєва 20.08.2012р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь скаржника 1133,58грн. повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з відсутністю майна боржника.

Відповідно до абз.2 п.3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5 (далі - Інструкція), організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Відповідно до п.1.5.1 Інструкції, постанова як окремий документ містить обовязкові реквізити, у тому числі мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків). Натомість оскаржувана Постанова не містить посилання на документи (матеріали виконавчого провадження), які б свідчили про вчинення державним виконавцем заходів, передбачених ст. 40 Закону та п. 3.12 Інструкції. В Постанові лише зазначено, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи, щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Відповідно до ч.1ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Суду не надано доказів того, що державний виконавець вживав заходи щодо розшуку майна боржника, зокрема щодо направлення ним запитів до органів державної податкової служби, бюро технічної інвентаризації, Державної реєстраційної служби України, банків, Державного агентства земельних ресурсів тощо.

Таким чином, суд приходить до висновку, що державний виконавець при примусовому виконанні вказаного виконавчого листа не вчинив усіх передбачених законом дій по розшуку майна боржника, а тому оскаржувана постанова є неправомірною.

Керуючись ст.ст.6,17 Закону України «Про виконавче провадження», ст.386,387,388 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Скаргу задоволити.

Постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 23.08.2013р. у ВП №34546882 про повернення виконавчого документу стягувачу по примусовому виконанню судового наказу №н-12-1157/10р., виданого Центральним районним судом м.Миколаєва 20.08.2012р., визнати неправомірною та скасувати.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 223 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області. Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пяти днів з дня проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом пяти днів з дня отримання копії рішення до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Суддя