АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 528/1110/13-ц Номер провадження 22-ц/786/3807/15Головуючий у 1-й інстанції Шпідько В. Г. Доповідач ап. інст. Акопян В. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - Акопян В.І.,

суддів: Хіль Л.М.,Чічіль В.А..,

при секретарі - Фадейкіній Н.Б.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання розписок такими, що не укладались,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, обґрунтовуючи його невиконанням відповідачем умов договору, просив з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог стягнути з відповідача 700 150 гривень боргу, а також судові витрати.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання розписок такими, що не укладалися, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що розписки не містять всіх істотних умов, що стосуються позики та в момент їх написання сторони находились в неадекватному стані і не усвідомлювали значення своїх дій, не розуміли природи цього правочину. Вважає даний правочин вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином, просив визнати розписку ОСОБА_2 від 01.05.2010 року та розписку без зазначення дати її складання, про отримання 22 000 Євро та 5500 Євро такими, що не укладались.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 700 150 гривень заборгованості за договорами позики, 3 775 гривень 80 коп. судового збору, 45 гривень послуг банку, 4 545 гривень 17 коп. витрат на правову допомогу, 8 500 гривень витрат повязаних з явкою представника до суду .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання розписок такими, що не укладалися - відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, а його позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України судовий розгляд апеляційної скарги проводиться у відсутність ОСОБА_2 та його представника, при цьому колегія суддів враховує, що позовна заява до суду першої інстанції надійшла в липні 2013 року , протягом двох років за заявою відповідача та його представника судові засідання до десяти разів були відкладені, відповідач заявляв клопотання про призначення експертиз,які не були проведені з його вини, в судове засідання апеляційної інстанції 7 грудня 2015 року відповідач та його представник не з'явились, подали заяву про відкладення розгляду справи із-за хвороби представника, повторно 16грудня 2015 року подана аналогічна заява в зв'язку з хворобою відповідача. На час розгляду справи апеляційним судом відповідачем та його представником суду не надано оригіналів документів про знаходження на лікарняному або належним чином завірених їх копій.

Колегія суддів вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства ,вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення ,ухвалене на основі повно і всебічного з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що між позивачем і відповідачем було укладено два договори позики, згідно яких ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 кошти в сумі 22 000євро та 5 500 євро, а відповідач зобов'язався їх повернути.

В матеріалах справи є розписка ОСОБА_2 від 1 травня 2010 року , в якій зазначено , що він получив від ОСОБА_3 гроші в сумі 22 000 Євро і зобов'язується повернути.(а.с. 70).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду , що дана розписка є борговим документом, вона містить необхідні дані про позичальника (прізвище, ім'я, по-батькові, номер його паспорту ) в розписці є вказівка , що він отримав суму грошових коштів - двадцять дві тисячі євро і містить зобов'язання їх повернути.

ОСОБА_2 згідно розписки від 10 травня 2010 року отримав від ОСОБА_3 гроші в сумі 5 500 Євро. В розписці зазначено, що ОСОБА_2 брав на себе зобов'язання повернути гроші 15 серпня 2010 року( а.с.69).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до правового висновку, сформованого ВС України в постанові від 18.09.2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову щодо визнання недійсними договорів позики, суд посилався на те, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 не було доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог щодо визнання недійсними договорів позики від 05.05.2010 року та від 10.05.2010 року, не надано доказів в обґрунтування цих вимог, та не спростовано тих обставин, на які посилалася позивач за первісним позовом ОСОБА_3 в своїх позовних вимогах, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. Вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, що в договорі позики обов'язково повинні бути зазначені умови: щодо зазначення процентності договору, визначення валюти повернення позики, забезпечення виконання зобов'язань наслідки неповернення позики, умови дострокового повернення позики, зазначення чи договір пов'язаний з підприємницькою діяльністю, умови зміни чи пролонгації договору є безпідставними. Норми цивільного права про поняття та умови договору( глава 52 ЦК України) та норми, які регулюють договір позики (ст.1046-1053ЦК України) передбачають умови укладання та дії договору позики та умови визнання договору недійсним. Умови, на які посилається відповідач не є істотними умовами, при відсутності яких договір може бути визнано недійсним або фіктивним.

Сам факт наявності у розписках граматичних помилок чи описок без надання інших доказів не є підставою для визнання їх недійсними та такими, що неукладались, та не свідчить про те, що сторони на час написання розписок були в неадекватному стані.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду судом апеляційної інстанції не встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з розміром судових витрат, які стягнуті з відповідача на користь позивача.

Стягуючи на користь ОСОБА_3В 8 500грн ,як витрати пов'язані з явкою представника до суду, місцевий суд не звернув уваги не те ,що позивач не надав доказів, що такі витрати були понесені його представником. Вказівка в угоді про надання юридичної допомоги про сплату представнику по 500 грн. за кожну поїздку до суду в судове засідання не підтверджує понесення таких витрат. Рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині рішення про відмову .

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3ст.309,ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І ШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2015 року в частині стягнення 8500 грн. витрат, пов'язаних з явкою представника позивача до суду скасувати, в цій частині позову відмовити.

В решті рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І.Акопян

Судді: Л.М.Хіль

В.А.Чічіль

З оригіналом згідно

Суддя В.І.Акопян