Справа № 462/1989/15 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/783/3716/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
Категорія справи: 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Копняк С.М. і Кабаль І.І.

при секретарі Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 на ухвалу судді Залізничного районного суду міста Львова від 20 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "УКРГАЗПРОМБАНК" про примусове стягнення суми заборгованості за договором банківського вкладу та суми завданої моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою судді Залізничного районного суду міста Львова від 20 березня 2015 року позовну заяву ОСОБА_4 повернуто позивачу для подання до належного суду.

Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку через свого представника - ОСОБА_3 оскаржив позивач ОСОБА_4. З оскаржуваною ухвалою не погоджується. Вважає, що така постановлена при неправильному трактуванні нормативних актів України. Вважає, що даний спір підпадає під дію Закону України "Про захист прав споживачів". В апеляційній скарзі просить ухвалу судді Залізничного районного суду міста Львова від 20 березня 2015 року скасувати та направити позовну заяву до суду першої інстанції для прийняття законного рішення по суді.

Сторони в судове засідання не з"явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо суд порушив норми процесуального права.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що до спірних правовідносин не може бути застосована ч.5 ст. 110 ЦПК України, оскільки в заявленому позові ОСОБА_4 виступає не як споживач в розумінні 22) частини1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" і позов подано не на захист прав останнього як споживача.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком, поскільки він не грунтується на матеріалах справи і вимогах закону.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про примусове стягнення суми заборгованості за договором банківського вкладу та суми завданої моральної шкоди, в якому просить про дострокове розірвання договору банківського вкладу (депозиту), повернути вклад, нараховані проценти та відшкодувати моральну шкоду, за місцем свого проживання (м.Львів, вул. Патона, 25), що за адміністративно-територіальним поділом відноситься до Залізничного районного суду міста Львова.

Статтями 1, 2, 3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.107 ЦПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

Правила щодо підсудності цивільних справ, які підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, тобто розмежування компетенції щодо розгляду і вирішенню підвідомчих суду цивільних справ всередині системи судів цивільної юрисдикції, визначені в Главі 1 Розділу III ЦПК України.

Статтею 109 ЦПК України, якою визначається так звана загальна територіальна підсудність цивільних справ, та на яку посилався суд першої інстанції в обґрунтування свого процесуального рішення про повернення позивачу поданої ним позовної заяви для подачі до належного суду за місцем знаходження відповідачів, дійсно передбачено, що позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Разом із тим, статтею 110 ЦПК України встановлена альтернативна підсудність цивільних справ, яка визначається вказівкою законодавця про можливість розгляду і вирішення окремих цивільних справ конкретним судом за вибором позивача.

Встановлення альтернативної підсудності, яка на відміну від загальної, є додатковою процесуальною гарантією забезпечення інтересів окремих категорій позивачів, пов'язане з необхідністю створення позивачеві більш сприятливих умов для звернення за судовим захистом.

Згідно з п.2 Роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.04.1996 року (зі змінами) «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», до відносин, які регулюються законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультативних послуг). Договір банківського вкладу (депозиту) в якому вкладником є фізична особа, відповідно до ч.2 ст.1058 ЦК України є публічним договором.

Відповідно до положення ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" оформлення банківського вкладу (депозиту) відноситься до банківської (фінансової) послуги, і позивачі у спорах, які виникають із виконання таких договорів, є споживачами таких послуг.

За змістом ч.1 ст.633 ЦК України, публічний договір - це договір, в якому одна сторона - підприємець, взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування, тощо).

Виходячи з викладеного вище, вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем послуг банку, зокрема, у сфері залучення коштів на депозитні рахунки, а відтак, захист його прав як споживача регулюється Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами матеріального права.

Відповідно до п.5 Роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ про захист прав споживачів», споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, що узгоджується з п. 5 ст.110 ЦПК України відповідно до якої позивач звернувся до суду із зазначеним позовом за зареєстрованим місцем свого проживання.

З урахуванням наведеного, у суду першої інстанції не було правових підстав для повернення позивачу позовної заяви з підстав порушення ним підсудності, а відтак ухвалу, яка постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права належить скасувати з передачею питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.4 ч.2 ст.307, ст.311 ст.313, п.2 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу судді Залізничного районного суду міста Львова від 20 березня 2015 року скасувати, справу передати до Залізничного районного суду міста Львова для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: С.М. Копняк

І.І. Кабаль