Справа № 737/1112/14-ц Провадження № 22-ц/795/563/2015 Головуючий у I інстанції -Іванець С. В. Доповідач - Позігун М. І.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Позігуна М.І.

суддів: Губар В.С., Мамонової О.Є.

при секретарі: Козлачковій Ю.В.

з участю: апелянта

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 28 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 28 січня 2015 року, яким було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином, стягнуто з відповідача на користь позивача 3 995 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 27 грн. 68 коп. в повернення судового збору, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; направити справу на новий розгляд в іншому складі суду. Незаконність рішення суду апелянт обґрунтовує його ухвалення судом з порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, за відсутності належних і допустимих доказів щодо завдання моральної шкоди позивачу та її розміру. Крім того, судом не було вжито заходів щодо участі відповідача в судовому засіданні, що призвело до порушення його процесуальних прав, зокрема, права надати пояснення та докази щодо упередженості головуючого по справі судді, яка особисто знайома з позивачем, оскільки останній раніше проходив службу в органах внутрішніх справ, а також докази, що внаслідок дій відповідача позивачу не було завдано моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали кримінального провадження 1-кп/737/42/14, справа 737/686/14-к в частині засудження ОСОБА_1 по ч.3 ст. 185 КК України, ч.1 ст. 309 КК України, апеляційний суд приходить до слідуючого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 28.08.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 20.10.2014 року, було засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.3 ст. 185 КК України, зокрема, і за вчинення крадіжки грошей та інших товарно-матеріальних цінностей на суму 11 945 грн. з приміщення магазину „НОМЕР_1", розташованого по АДРЕСА_1. Зазначеною крадіжкою матеріальної шкоди було завдано ОСОБА_2, який орендував частину приміщення згідно договору оренди № 22 від 10.01.2014 року для заняття підприємницькою діяльністю.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд вірно виходив із того, що вина відповідача у завданні шкоди та розмір шкоди встановлено вироком суду, який в силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення, а відповідно прийшов до висновку про наявність неправомірності дій відповідача, які знаходяться в причинно - наслідковому зв'язку з завданою шкодою, та про наявність підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності.

При цьому судом розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, було визначено за виключенням сум, які було сплачено ОСОБА_1 ОСОБА_2 в позасудовому порядку. За доводами позивача, як під час досудового слідства, так і розгляду справи в суді відповідачем було сплачено за два рази грошима на відшкодування матеріальної шкоди 7 950 грн. (5 950 грн. та 2 000 грн.) В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 стверджував про сплату ним 9 000 грн., посилаючись, що частину коштів потерпілому віддавала його сестра. Проте, згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_1 стверджував про особисту сплату ним за два рази 9 000 грн, а саме 7 000 грн. та 2 000 грн. Як в матеріалах цивільної справи, так і в матеріалах кримінального провадження, окрім пояснень сторін і їх показів, відсутні інші належні і допустимі докази про сплачені суми. За таких розбіжностей апеляційний суд погоджується з висновком суду, що розмір сплачених ОСОБА_1 в добровільному порядку коштів становить 7 950 грн., а не 9 000 грн.

Згідно вироку Куликівського районного суду Чернігівської області від 28 серпня 2014 року потерпілий ОСОБА_2 посилався на відсутність претензій матеріального характеру до ОСОБА_1 Проте, таке посилання за відсутності належних доказів про відшкодування шкоди в повному обсязі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права, оскільки згідно ч.2 ст.12, ч. 2 ст. 20 ЦК України нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, а, як встановлено судом, матеріальну шкоду відповідачем було відшкодовано не в повному обсязі, чого не заперечував в суді апеляційної інстанції і відповідач.

Вірним є висновок суду і про наявність моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача щодо майна позивача, підстави для відшкодування якої та порядок відшкодування передбачено ст. 23, ч.1 ст. 1167 ЦК України. При цьому апелянтом не надано належних і допустимих доказів на спростування визначеного судом з урахуванням всіх обставин справи розміру грошового відшкодування моральної шкоди з порушенням положень ч.3 ст. 23 ЦК України та роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Відсутні в матеріалах справи належні і допустимі докази щодо розгляду справи суддею, який не мав права брати участі у розгляді справи, а саме по собі знайомство судді з позивачем, пов'язане (за доводами відповідача) з колишньою роботою останнього в правоохоронних органах, не є тією обставиною, яка б викликала сумнів в об'єктивності та неупередженості судді та давала б підстави для відводу судді. Крім того, згідно матеріалів справи позовна заява ОСОБА_2 суддею залишалася без руху для сплати судового збору, а згідно рішення суду йому було відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування шкоди в сумі 1800 грн., пов'язаної з пошкодженням майна під час проникнення до приміщення магазину, понесені по справі судові витрати відшкодовано частково з врахуванням задоволених вимог, що також свідчить про відсутність сумнівів в об'єктивності та неупередженості судді.

Обгрунтовано судом було відмовлено і в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення до участі у справі прокурора з метою захисту його прав та інтересів на підставі ст. 45 ЦПК України, оскільки вирішення зазначеного питання є прерогативою прокурора, а не суду.

З врахуванням викладеного, незабезпечення судом явки відповідача, який відбуває покарання у виправному центрі, в судове засідання за належного повідомлення останнього про час і місце розгляду справи, забезпечення можливості надати пояснення суду та заявити клопотання, не призвело до неправильного вирішення спору судом.

Крім того, процесуальне право відповідача на участь у розгляді справи та надання пояснень суду було забезпечено апеляційним судом.

В зв'язку з викладеним, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи, що ухвалою судді апеляційного суду від 27 лютого 2015 року ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. до ухвалення судового рішення, зазначена сума підлягає стягненню на розрахунковий рахунок: 0002, отримувач - УК у м.Чернігові/м.Чернігів/22030001, , банк одержувача: ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО: 853592.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за апеляційний розгляд його апеляційної скарги в розмірі 243 грн. 60 коп. на розрахунковий рахунок: 0002, отримувач - УК у м.Чернігові/м.Чернігів/22030001, , банк одержувача: ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО: 853592.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: