Справа № 152/552/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 травня 2015 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря - Палій М.Д.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

7 квітня 2015 року до суду надійшов позов ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - позивач) до ОСОБА_2, у якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с.63), позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 9 715,87 грн за кредитним договором від 27.12.2005, яка складається з: 6 950,01 грн заборгованість за кредитом; 1 727,01 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 100 грн комісія; 500 грн штраф (фіксована частина) та 438,85 грн штраф (процентна складова).

У обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору від 27.12.2005 відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту, банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, оскільки надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до пунктів 6.5, 6.6 та 8.6 Умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороди банку. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми позову.

Відповідач не надавав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, і таким чином, не виконав своїх зобов'язань. У зв'язку із цим, станом на 15.04.2015 відповідач має заборгованість 9 715,87 грн.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, у заяві про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 63) представник позивача Сауляк Є.В. просить суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги, з урахуванням цієї заяви, підтримує.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись, на те, що позивач пропустив строк позовної давності, застосувати яку при вирішенні цього спору просив суд. Визнав, зокрема, що відповідач дійсно 25 грудня 2005 року уклав з позивачем кредитний договір, на умовах якого, відповідач одержав кредит у розмірі 10 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік. Факт наявності заборгованості відповідача за кредитом та її розмір, заявлений позивачем, представник відповідача не оспорює та визнає. На даний час строк позовної давності за кредитним договором минув, а отже, з урахуванням норм ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», у позивача відсутні правові підстави вимагати повернення кредиту, позовна давність за яким минула. Окрім того, представник відповідача визнав, що його довіритель, з метою покращення своєї кредитної історії, сплачував позивачу кошти, зокрема, 12.11.2014 та 26.03.2015.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди від 27 грудня 2005 року, укладеної між позивачем та відповідачем, на умовах договору про відкриття і обслуговування платіжної карти від 27.12.2005, укладеного між банком та клієнтом, банк відкриває картковий рахунок і випускає платіжну картку, її вид і строк дії визначений в анкеті-заяві, яка є невід'ємною частиною цієї угоди (а.с. 6).

Також додатковою угодою передбачалося, що: кредитний ліміт за карткою становить 10 000 грн, базова процентна ставка за користування лімітом 3% на місяць, за зняття готівки 3% від суми, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії платіжної картки, щомісячний платіж становить 7% від суми заборгованості, погашення заборгованості має відбуватися до кінця місяця, наступного за звітним.

Згідно анкети-заяви на одержання кредитної карти від 11.01.2006, відповідач звернувся до позивача із проханням випустити йому кредитну карту і встановити на неї кредитний ліміт у сумі 10 000 грн (а.с. 6).

Із зазначеної вище анкети-заяви також вбачається, що 11 січня 2006 року відповідачу було випущено кредитну карту з кредитним лімітом 10 000 грн.

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із договору позики, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 7-10), позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (п. 6.5 Умов і правил надання банківських послуг).

Згідно пункту 6.6 Умов і правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник повинен виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Пунктом 8.6 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошовим зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову.

Отже, підсумовуючи усе вище викладене, суд прийшов до наступних висновків: між сторонами виникли договірні правовідносини, на підставі кредитного договору, оформленого шляхом підписання додаткової угоди від 27.12.2005 та анкети-заяви на одержання кредитної карти від 11.01.2006.

На умовах укладеного між сторонами кредитного договору, позивач зобов'язувався надати відповідачу кредит шляхом видачі кредитної картки з кредитним лімітом у розмірі 10 000 грн, а відповідач зобов'язувався у строк, передбачений договором, тобто до грудня 2008 року повернути суму кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 3% на місяць, шляхом щомісячної сплати коштів у розмірі не менш 7% від суми поточної сумарної заборгованості по кредиту.

Надавши відповідачу кредит в обумовленому договором розмірі, позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав повністю.

У той же час, відповідач зобов'язань, узятих на себе за кредитним договором не виконав, оскільки у строк, передбачений договором суму кредиту не повернув та процентів не сплатив.

Із розрахунку заборгованості за договором від 27.12.2005 вбачається, що станом на 15 квітня 2015 року заборгованість відповідача за кредитом становить 9 715,87 грн, яка складається з: 6 950,01 грн заборгованість за кредитом; 1 727,01 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 100 грн комісія; 500 грн штраф (фіксована частина) та 438,85 грн штраф (процентна складова) (а.с. 64-70).

Факт наявності заборгованості відповідача та її розмір у судовому засіданні визнаний його представником, а тому ця обставина, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заперечуючи проти позову представник відповідача посилається виключно на пропуск позивачем позовної давності, а отже за відсутності інших заперечень відповідача, доказуванню у цій справі підлягає обставина щодо пропуску позивачем позовної давності щодо вимог до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

У даному випадку, оскільки не встановлено інше, до вимог позивача застосовується позовна давність тривалістю три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із розрахунку заборгованості за договором від 27.12.2005 вбачається, що станом на 15 квітня 2015 року заборгованість відповідача за кредитом становить 9 715,87 грн (а.с. 64-70).

Окрім того, із наведеного вище розрахунку вбачається, що станом на 3 травня 2012 року відповідач заборгованості за кредитним договором не мав, проте вже 7 травня 2012 року у відповідача виникла заборгованість, і з того часу, вона то збільшувалася, то зменшувалася у зв'язку зі сплатою коштів, зокрема, в останнє відповідач сплатив 5000 грн 26 березня 2015 року.

Таким чином, саме з 7 травня 2012 року для позивача почався перебіг трирічного строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права щодо вимог, заявлених у цій справі.

Зі штампа на поштовому конверті, у якому надійшла позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 (а.с. 20) вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом 2 квітня 2015 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Отже, на переконання суду, позивач за допомогою належних та допустимих доказів довів обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, натомість відповідач доказів, на підтвердження обставин, на які він посилається, заперечуючи проти позову, тобто пропуску позивачем позовної давності суду не подав.

Таким чином, позовні вимогислід задовольнити повністю.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн (а.с.1), отже, оскільки позов задоволено повністю, то з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Тому, керуючись статтями 1, 3, 10, 11, 57-62, 88, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 27.12.2005 у розмірі 9 715 (дев'ять тисяч сімсот п'ятнадцять) гривень 87 копійок та 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Згідно зі статтями 223, 294, 296 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Л.Строгий