Справа № 466/856/15 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/3542/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

встановила:

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25 березня 2015 року вищевказаний позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 100 000 грн. заборгованості за договором позики від 05.05.2014 року та 1 000 грн. судового збору.

Рішення районного суду оскаржив відповідач, просить його скасувати посилаючись на те, що таке ухвалене в порушення норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що представник позивача, який подав позов від імені позивача, не мав права на здійснення такого, оскільки ч. 4 ст. 245 ЦК України не передбачає такого права, відтак суд повинен був залишити позов без розгляду; позивачем не надано розписки про отримання ним (апелянтом) коштів, а позивачем - передачу таких коштів; суд не взяв до уваги його пояснення, що договір позики ним було підписано на прохання позивача, яка запевнила, що жодних наслідків для нього договір не буде мати. Крім того, апелянт посилається на те, що позикодавцем не дотримано умов п. 2.3 договору позики, відповідно до якого позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми на рахунок позикодавця, однак такий в договорі не вказаний та те, що суд відмовив у призначенні судово-технічної експертизи.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подав.

За таких обставин, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розглядові справи

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є документом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином. Після його укладення всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того самого роду та такої самої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до умов договору позики, який мається в матеріалах справи та укладений 05.05.2014 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_4 (позичальник), позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти в сумі 100 000 грн. для придбання автомобіля, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів протягом 30-ти днів з дати укладення цього договору (п.п. 1.1, 1.2, 1.2) (а.с.18).

Крім того, пунктом 6.3 зазначеного договору позики передбачено, що підписання цього договору позичальником засвідчує отримання ним від позикодавця всієї суми позики у день підписання цього договору.

Відтак, за своєю суттю та змістом зазначений договір позики є документом, який засвідчує передачу позикодавцем грошових коштів та отримання таких коштів позичальником.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Будь-яких доказів про виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики в справі немає та відповідачем не представлено.

Відсутність у договорі позики банківського рахунку, на який позичальник повинен був повернути позику, саме по собі не може свідчити про недійсність договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки за обставинами справи відповідач визнавав укладення та підписання зазначеного ним вище договору позики, відтак районним судом вірно було відмовлено у призначенні судово-технічної експертизи договору позики щодо встановлення одночасності написання рукописної частини договору, а саме щодо місця укладення, прізвище, ім'я та по-батькові сторін, їх анкетних даних, оскільки встановлення цього факту не впливає на суть договірних відносин та його змісту і не може бути перешкодою для врахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом ОСОБА_2 до нього про стягнення заборгованості за договором позики.

За таких обставин матеріалами справи доказано існування договору позики між позивачем та відповідачем та його невиконання останнім.

Посилання апелянта на те, що позов від імені ОСОБА_2 поданий до суду її представником без відповідного повноваження, є безпідставним.

Так, апелянт не заперечує, що позивач працювала та працює у ТзОВ «Українська дистрибуцій на компанія», печаткою якою завірено довіреність ОСОБА_2 на представлення її інтересів в суді ОСОБА_3, в тому числі з правом підписання та подання до суду позивних заяв (а.с.19).

Статтею 42 ЦПК України передбачено, що повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені такими, зокрема, документами - довіреністю фізичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, доказам, що надані сторонами, дана належна оцінка. Спір вирішено на підставі наданих сторонами доказів у відповідності із нормами матеріального та процесуального законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.