АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4618/15 Справа № 2-2039/2010 Головуючий у 1 й інстанції - Ходасевич О.В. Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Дніпропетровськ 27 травня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Самокиша О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2010 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр міста» про визнання права власності на об'єкт інвестування, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Центр міста», в якому просила визнати за нею право власності на об'єкт інвестування.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що 27 жовтня 2004 року між ОСОБА_4 та ПП «Центр міста», правонаступником якого є ТОВ «Центр міста», укладено Договір №20 про інвестування житлового будівництва.

12 серпня 2008 року між ОСОБА_4 (Первинний інвестор), ОСОБА_3 (Новий інвестор) та ТОВ «Центр міста» (Забудовник) було укладено Договір про відступлення права вимоги. Відповідно до п.1 даного Договору Первинний інвестор передає, а новий інвестор приймає на себе всі права та обов'язки до Договору № 20 про інвестування житлового будівництва від 27 жовтня 2004 року, отже з моменту підписання зазначеного договору від 12 серпня 2008 року права інвестора та кредитора за Договором № 20 від 27 жовтня 2004 року набуває ОСОБА_3

Відповідно до п.1.1 Договору від 27 жовтня 2004 року позивач, як інвестор зобов'язалася взяти участь в інвестуванні будівництва багатоповерхового житлового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. ХХІІ Партз'їзду, будівельний № 52, а відповідач, як забудовник, зобов'язався організувати його будівництво відповідно до договірних умов та передати їй у власність квартиру будівельний № 10, загальною площею 122,00 кв. м., розташовану на п'ятому поверсі зазначеного житлового будинку. Однак відповідач не виконав вимоги п.п.3.1.1, 3.1.2. Договору №20 про інвестування житлового будівництва від 27 жовтня 2004 року. Вона свої зобов'язання щодо інвестування будівництва квартири виконала вчасно і в повному обсязі, але до цього часу не має можливості користуватися квартирою. Відповідачем будинок збудовано, але їй не відомо чи завершено будівництво. В експлуатацію будинок не введено. Враховуючи, що будівництво об'єкта інвестування за Договором № 20 про інвестування житлового будівництва від 27 жовтня 2004 року не завершено у встановлені договором строки, то існує можливість порушення її прав в майбутньому, як інвестора будівництва квартири. Просила визнати за нею право власності на об'єкт інвестування - квартиру будівельний № 10, загальною площею 122,00 кв. м., що розташована на п'ятому поверсі багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2010 року позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на об'єкт інвестування - квартиру будівельний №10, загальною площею 122,00 кв. м., що розташована на п'ятому поверсі багатоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, також вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 31-33/.

Додатковим рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2010 року другий абзац резолютивної частини рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2010 року за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Центр міста» про визнання права власності на об'єкт інвестування, доповнено та викладено в наступній редакції:

«Визнати за ОСОБА_3 право власності на об'єкт інвестування - квартиру будівельний №10, загальною площею 122,00 кв.м., що розташована на п'ятому поверсі багатоповерхового житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1, без додаткового вводу в експлуатацію» /а.с. 49-50/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить заочне від 14 червня 2010 року та додаткове від 03 листопада 2010 року рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити /а.с. 59-69/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню відповідно до ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_4 здійснила перший внесок у розмірі 291 885,00 грн., що складає 100 % суми договору та враховуючи що остання відступила свої права інвестора за спірним договором ОСОБА_3, отже позивач в повному обсязі виконала умови Договору №20 про інвестування житлового будівництва від 27 жовтня 2004 року. Однак, невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо строків будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію призвело до порушення прав позивача, у якої відсутня можливість зареєструвати право власності на об'єкт у встановленому законом порядку.

Однак, з таким висновком суду погодитись неможна.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону ухвалене рішення не відповідає.

Згідно із ст. 177 ЦК України до об'єктів цивільних прав відносяться речі, майнові права та інше.

Статтями 181 та 182 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухомості) належать об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, а право власності та інші речові права на нерухомі речі, зокрема, їх виникнення, підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Постановою Кабінету Міністрів № 1243 від 22 вересня 2004 року (яка діяла на момент спірних правовідносин) "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" визначений порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва, в тому числі і на приміщення, побудовані за кошти фізичних та юридичних осіб.

Для пред'явлення закінченого будівництвом об'єкта державній приймальній комісії утворюється робоча комісія, яка перевіряє відповідність закінченого будівництвом об'єкта затвердженому проекту, санітарним, протипожежним, радіаційним та екологічним висновкам і нормам.

За результатам роботи державної приймальної комісії складається акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2004 року між ОСОБА_4 та ПП «Центр міста», правонаступником якого є ТОВ «Центр міста» було укладено Договір № 20 про інвестування житлового будівництва /а.с.6-15/.

12 серпня 2008 року між ОСОБА_4 (Первинний інвестор), ОСОБА_3 (Новий інвестор) та ТОВ «Центр міста» (Забудовник) було укладено Договір про відступлення права вимоги.

Відповідно до п.1 зазначеного договору Первинний інвестор передає, а Новий інвестор приймає на себе всі права та обов'язки за Договором №20 про інвестування житлового будівництва від 27 жовтня 2004 року. Також пунктами 6 та 7 Договору встановлено, що з моменту підписання даного Договору Забудовник звільняється від всіх зобов'язань за Договором №20 про інвестування житлового будівництва від 27 жовтня 2004 року по відношенню ОСОБА_4 /а.с.16/.

Враховуючи положення ст.514 ЦК України з моменту підписання вказаного договору від 12 серпня 2008 року про відступлення права вимоги ОСОБА_3 набуває права інвестора та кредитора за Договором №20 про інвестування житлового будівництва від 27 жовтня 2004 року.

Згідно п. 1.1 Договору, інвестор зобов'язався прийняти участь в інвестуванні будівництва багатоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, а забудовник зобов'язався організувати будівництво цього будинку згідно договірних умов та передати інвестору у власність квартиру будівельний №10, загальною площею 122,0 кв. м., розташовану на п'ятому поверсі вказаного житлового будинку.

Відповідно до п. п. 2.1. 2.2 Договору, загальна сума інвестицій, здійснюваних інвестором за договором, відповідає узгодженій сторонами договірній вартості об'єкта інвестування та складає 291 885,00 грн. Грошові кошти вносяться/ перераховуються інвестором в касу/на поточний рахунок забудовника у національній валюті України (гривні) у розмірі 100% оплати.

Згідно п.п. 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 Договору, відповідач зобов'язався виконати будівництво житлового комплексу з дотриманням вимог проектної документації, Державних будівельних норм України, ввести його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку. Запланований строк введення житлового будинку в експлуатацію зазначено 3-й квартал 2005 року. Протягом 90 днів після введення житлового будинку в експлуатацію забудовник зобов'язаний допустити інвестора до огляду "Об'єкта інвестування" згідно "Оглядового ордеру" та передати інвестору об'єкт інвестування за актом приймання-передачі.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 Договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і оплати інвестором першого інвестиційного внеску на протязі 10 календарних днів з моменту його укладення і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків в повному обсязі.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №157 від 27 жовтня 2004 року, ОСОБА_4 здійснила перший внесок в розмірі 291 885,00 грн., що складає 100 % суми договору /а.с.17/. Оскільки, ОСОБА_4 відступила свої права за Договором №20 про інвестування житлового будівництва від 27 жовтня 2004 року ОСОБА_3, отже зобов'язання за даним договором інвестора виконані.

Відповідно до розпорядження Міського голови міста Дніпропетровська № 74р від 14 лютого 2007 року житловому комплексу по вул. ХХІІ Партз'їзду присвоєно адресу - ХХІІ Партз'їзду, 50. Згідно п.2 цього розпорядження присвоєння адреси не підтверджує право власності на нерухоме майно та право на земельну ділянку /а.с.41/.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр міста» свої зобов'язання за Договором № 20 про інвестування житлового будівництва в повному обсязі не виконав, спірний об'єкт в експлуатацію не введено.

Суд першої інстанції, не врахував зазначені норми матеріального права та без достатніх правових підстав визнав право власності на нежитлове приміщення, яке не введено в експлуатацію.

Крім того, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 за договорами купівлі-продажу від 29 серпня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуба Ю.А., та від 09 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліш В.І., належать на праві власності домоволодіння АДРЕСА_2 /а.с.78, 81/.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 серпня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуба Ю.А., ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка розміром 0,0896га, розташована в АДРЕСА_2 /а.с.79/.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 лютого 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліш В.І., ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка розміром 0,0185га, розташована в АДРЕСА_3 /а.с.80/.

В установленому законом порядку дані земельні ділянки зареєстровані у Державному земельному кадастрі /а.с.82/.

26 січня 2005 року між ОСОБА_2 та ПП «Центр міста» укладено договір про надання земельних ділянок в користування під забудову (встановлення суперфіцію), який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б. /а.с.72-74/

За умовами зазначеного договору ОСОБА_2 передав, а ПП «Центр міста» прийняв у безстрокове платне володіння та користування земельні ділянки АДРЕСА_2 з метою будівництва та подальшої експлуатації житлового комплексу згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради №50/18 від 14 липня 2004 року.

У вигляді плати за користування земельними ділянками ПП «Центр міста» зобов'язаний був передати ОСОБА_2 частину житлового комплексу, для будівництва якого надаються земельні ділянки, загальною площею 300 кв. м на третьому поверсі (п.3.1 договору встановлення суперфіцію), однак своє зобов'язання ПП «Центр міста» не виконало.

Під час розгляду справи судом першої інстанції зазначені обставини з'ясовані не були, справу розглянуто без залучення до участі у ній власника земельних ділянок ОСОБА_2

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вище порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права призвели до неправильного вирішення спору, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2010 року та додаткове рішення від 03 листопада 2010 року - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені ним судові витрати за подачу апеляційної скарги в сумі 1827,00 грн.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2010 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2010 року - скасувати.

ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр міста» про визнання права власності на об'єкт інвестування - відмовити.

Стягнути з на ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1827 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.