Провадження № 2/127/5093/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Саблука С.А.,

при секретарі Гуменюку Д.С.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про визнання недійсної додаткової угоди до кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсної додаткової угоди до кредитного договору.

В обґрунтування позову зазначив, що згідно кредитного договору № VIW3GA від 25.02.2008 року, укладеного з відповідачем, отримав кредит в розмірі 49363,20 доларів США на наступні цілі: на споживчі цілі 45000,00 доларів США, на сплату страхових внесків та інших витрат у розмірі 4363,20 доларів США. 04.07.2012 року між сторонами була укладена додаткова угода, згідно якої внесено зміни до кредитного договору, в тому числі збільшено відсотки за користування кредитом з 12 % на 13,56 %, встановлено додаткову плату страхового внеску в розмірі 19740,88 доларів США, та неустойку в розмірі 100 %. Зазначена додаткова угода була укладена внаслідок введення позивача в оману, останнього не попереджено про покладення на нього ризику коливання курсів валют, збільшено відсоткову ставку за кредитом. В звязку з тим, що відповідач здійснював нечесну підприємницьку діяльність, грубо порушив вимоги закону України "Про захист прав споживачів" та положення постанови НБУ від 11.10.2008 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

19.10.2015 р. представником позивача подано заяву про доповнення підстав позову, у якій підставою для визнання додаткової угоди недійсною, крім іншого, зазначено її укладення з порушенням п. 6.2. кредитного договору.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі. Подав заяву про застосування до позовний вимог ОСОБА_1 строку позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

25 лютого 2008 р. між ОСОБА_1 та Вінницькою філією ЗАТ КБ „Приватбанк" - правонаступником якого виступає ПАТ КБ „Приватбанк", було укладено Кредитний договір № VIW3GA), за яким банк надавав позичальнику у кредит на 9 років під 12.79 % грошові кошти у сумі 49363,20 доларів США на наступні цілі: на споживчі цілі 45000,00 доларів США, на сплату страхових внесків та інших витрат у розмірі 4363,20 доларів США. Станом на момент укладення договору курс долара відносно гривні становив 1 долар США=5,05 грн. Таким чином, банк надав позичальнику кошти у розмірі еквівалентному 249284,16 грн. (двісті сорок дев'ять тисяч двісті вісімдесят чотири грн. 16 коп.).

Відповідно до Додатку № 1 до Договору, який є невід'ємною його частиною, сума відсотків (%) та винагород банку за даним кредитним договором повинна була становити 30596,76 доларів США, що становило 154513,638 грн.

В якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором укладено договір іпотеки від 25 лютого 2008 року. Предметом застави стала 2-кімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

04.07.2012 року сторонами було укладено оспорювану Додаткову угоду, згідно якої було внесено зміни до кредитного договору, згідно якої внесено зміни до кредитного договору, в тому числі збільшено відсотки за користування кредитом з 12 % на 13,56 %, встановлено додаткову плату страхового внеску в розмірі 19740,88 доларів США, та неустойку в розмірі 100 %..

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" в редакції, що діяла на момент укладання Додаткової угоди, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі в тому числі про: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону.

Відповідно до п. 2.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року (далі - Правила), банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши в тому числі таке: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Згідно п. 2.2. Правил, інформація про платежі споживача, які зазначені в пункті 2.1 цієї глави, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо).

Відповідно до п. 2.4. Правил, банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Згідно п. 3.8. Правил, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Відповідно до п. 6.2 кредитного договору: Договір може бути змінений у встановленому цим договором порядку. Після видачі Заставної зміни і доповнення можуть вноситись до цього Договору лише після анулювання Заставної та видачі нової Заставної, а також реєстрації нової Заставної у Державному реєстрі іпотек. У випадку односторонньої зміни умов цього до горову банком позичальник та іпотекодавець протягом 5 (п'яти) робочих днів з дати отримання відповідного повідомлення банку анулюють заставну і оформляють видачу нової заставної відповідно до вимог договору іпотеки.

За таких обставин суд вважає обґрунтованими доводи позивача відносно того, що його не попереджали про покладення на нього валютних ризиків, не надали йому дані щодо сукупної вартості кредиту та умов кредитування, переваг та недоліків пропонованих схем кредитування, а також інші дані, надання яких є обов'язковим та за відсутності яких позивач був позбавлений можливості прийняти усвідомлене рішення щодо доцільності та необхідності переведення зобов'язань за Договором в долари США та підписання оспорюваної Додаткової угоди.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Згідно ч. 5 вказаної статті якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11,18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. При розгляді таких справ суди повинні враховувати, зокрема, висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг).

В рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 року по справі № 1-26/2011 зазначено, що споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та абзацом шістнадцятим частини першої статті 6 Закону про фінансові послуги врегульовуються питання щодо відомостей, які кредитодавець має повідомити споживачеві до укладення договору споживчого кредиту, а статтею 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність" - щодо відомостей, які банк має надавати споживачеві як власному клієнту на його вимогу.

За таких обставин суд вважає обґрунтованими доводи позивача відносно того, що ненадання йому відповідачем вказаної вище інформації до та під час укладання Додаткової угоди призвело до помилки щодо обставин правочину, які мають істотне значення.

Крім того, оскаржувана додаткова угода до кредитного договору була укладення з порушенням порядку, визначеного умовами кредитного поговору, зокрема п. 6.2, відповідно до якого договір може бути змінений у встановленому цим договором порядку. Після видачі Заставної зміни і доповнення можуть вноситись до цього Договору лише після анулювання Заставної та видачі нової Заставної, а також реєстрації нової Заставної у Державному реєстрі іпотек. У випадку односторонньої зміни умов цього до горову банком позичальник та іпотекодавець протягом 5 (п'яти) робочих днів з дати отримання відповідного повідомлення банку анулюють заставну і оформляють видачу нової заставної відповідно до вимог договору іпотеки.

Враховуючи наведене, наявні передбачені ст. 229 ЦК України підстави для визнання правочину, а саме Додаткової угоди, недійсною.

Доводи відповідача відносно пропуску позивачем строку позовної давності суд вважає необґрунтованими, оскільки позовну заяву з додатками було направлено на адресу суду поштою 03.07.2015 р., а відтак позивач звернувся до суду з позовом до спливу строку дії оспорюваної угоди та повного виконання сторонами зобов'язань за договором.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та задовольняє позов.

На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати недійсною додаткову угоду від 04.07.2012 року до кредитного договору №VIW3GA від 25.02.2008 року, укладену між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 234,60 грн. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: