Номер провадження: 22-ц/785/9867/15
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Суворова В.О., Сватаненка В.І.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та особи яка приєдналася до апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4, який в діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог - відділ опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради та відділ опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гончарова Світлана Юріївна, про визнання заповіту недійсним та продовження строку прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_4, який в діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог - відділ опіки та піклування Київської районної адміністрації ОМР та відділ опіки та піклування Суворовської районної адміністрації ОМР, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гончарова С.Ю. про визнання заповіту недійсним та продовження строку прийняття спадщини посилаючись на те, що він знаходився у шлюбі з ОСОБА_7. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Неповнолітній ОСОБА_5 з 2007 по 2013 роки проживав однією сім'єю з ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яка в свою чергу склала заповіт на користь ОСОБА_2, знаходячись при цьому у депресивному стані, а тому позивач просив визнати заповіт посвідчений приватним нотаріусом недійсним, визнати неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_9 з якою він постійно проживав однією сімьєю, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, та фактично продовжити повнолітньому ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 строк для прийняття спадщини.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 квітня 2014 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Київської райдержадміністрації в м. Одесі.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гончарову Світлану Юріївну.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 травня 2015 року клопотання позивача задоволено, по справі призначено судово психолого-психіатричну експертизу, до одержання висновку експерта провадження по справі зупинено.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 вересня 2015 року провадження по справі відновлено.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4, якій в діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 задоволено, визнано заповіт посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончарвою С.Ю. на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 яким ОСОБА_9 заповідала усе рухоме та нерухоме майно, яке належало їй на час смерті від 15 липня 2013 року реєстровий № 442 недійсним. Визнано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3. Продовжено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на два місяці з дня набрання рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області законної сили.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_7, що підтверджено свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1, виданим 22 липня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовської райадміністрації Одеської міської ради народних депутатів.

ОСОБА_7 є донькою ОСОБА_12, яка в свою чергу була бабусею ОСОБА_5.

ОСОБА_12 була дружиною ОСОБА_8.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла бабуся ОСОБА_5, - ОСОБА_12, що підтверджено Свідоцтвом про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_4 актовий запис № 3978, виданий Першим відділом реєстрації актів цивільного стан Приморського районного управління юстиції м. Одеси.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_7, мати ОСОБА_5, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_6, актовий запис № 5188, виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси.

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_8, якому належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 19814 від 02 квітня 1997 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_9 - матір ОСОБА_8, після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Після смерті матері ОСОБА_7, ОСОБА_5 постійно, починаючи з 2007 року проживав разом з ОСОБА_8 та його матір'ю ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та відомостями з медичної устави, яка розташована на території Суворського району м.Одеси.

Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, які були допитані в судовому засіданні пояснили, що неповнолітній ОСОБА_5 після смерті матері, з 2007 року постійно проживав однією сім'єю разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Відповідно до акту від 27 січня 2014 року, складеним комісією та завіреним начальником ділянки № 9 КП ЖКС «Півничний» та довідки КУ «Дитяча міська поліклініка № 2» № 128 від 11.02.2014 року, неповнолітній ОСОБА_5, постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.61 ЦПК України, відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала та визнавала те, що неповнолітній ОСОБА_5 починаючи з 2007 року постійно проживав однією сім'єю разом з ОСОБА_9

Відповідно до спадкової справи, окрім ОСОБА_5, спадкоємців першої, другої та третьої черги немає.

ОСОБА_4, діючи в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9, однак йому було письмово повідомлення, що про порушення його права на спадщину необхідно вирішувати судом.

Відповідно до висновку посмертної амбулаторної комплексної судово-психіатрічної експертизи № 367 від 03.07.2015 року ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 при житті (після смерті сина в червні 2013 року) страждала психічним захворюванням у вигляді тяжкого депресивного епізоду з психотичними симптомами та на момент підписання заповіту 15.07.2013 року вона абсолютно не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не могла в повній мірі вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати його своїми діями при підписанні оспорюваного заповіту, абсолютно не могла усвідомлювати фактичний зміст власних дій та їх наслідків, а також не могла в повній мірі прогнозувати наслідки власних дій при підписанні оспорюваного заповіту. На момент складання заповіту в липні-серпні 2013 року ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 знаходилася в стані глибокої депресії, яка виникла в результаті психотравматичного впливу смерті близької людини, яке характеризувалося сплощенням особистої структури, суіцідальними думками та висловами, зниженням рівня активності, відсутністю побудженій, відчуттям відчаю, безнадійності, пасивністю та безразлічністю, що могло суттєво впливати на її поведінку та мотивацію здійснюваних нею дій.

Правильною є оцінка судом пояснень свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17, що вони є близькими родичами відповідачки та знаходяться у добрих стосунках, є зацікавленими особами по справі та спілкувались з ОСОБА_9 вкрай рідко і могли не бачити змін у її психічному стані, і їх показання не можуть суттєво вплинути на розгляд справи.

Виходячи з вищевказаного, суд дійшов правильного висновку, що на момент підписання заповіту на імя ОСОБА_2, ОСОБА_9 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати, а тому такий заповіт судом визнається недійсним.

ОСОБА_5 відноситься до спадкоємця четвертої черги після смерті ОСОБА_9, з якою він проживав однією сімьєю, і яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_5 про надання додаткового строку для прийняття спадщини, суд обгрунтовано вважав, що дані позовні вимоги підлягають задоволенню з тих підстав, що ОСОБА_4, діючи в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, своєчасно звернувся до нотаріальної контори, але йому було відмовлено в прийнятті заяви.

Зважаючи на те, що на час розгляду справи ОСОБА_5 став повнолітнім, то строк необхідно продовжити до двох місяців після набрання рішення чинності.

Заперечення відповідачки про те, що позивачем не ставиться питання про встановлення факту проживання однією сімьєю позивача з померлою, судом правильно не взято до уваги, оскільки відповідно до ст.61 ЦПК України, так як обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню, а в судовому засіданні відповідачка не заперечувала проти того, що неповнолітіній постійно починаючи з 2007 року і по день смерті проживав разом з ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1.

Положення ст.ст. 1216, 1217 ЦК України передбачають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та відповідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити ще додатковий строк, достатній для подання заяви для прийняття спадщини.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч.1 ст.1234 ЦК України).

Заповіт, як вид одностороннього правочину (дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст.202, ч.2 ст.203 ЦК України).

За змістом ст.30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

За правилом ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада

2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, правила ст.225 ЦПК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України, суд відповідно до ст.145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання апелянта на неправильну оцінку судом доказів щодо проживання ОСОБА_5, існування спірних правовідносин між подружжям ОСОБА_8, неправильне визначення судом суб'єктів успадкування, неправильна оцінка показань свідків як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими доказами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.О. Суворов

В.І. Сватаненко