АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Кочокової Н.О., Григорченко Е.І.

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення позики з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох процентів річних,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення позики з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох процентів річних - задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договорами позики від 11 березня 2014 року та від 14 жовтня 2014 року у розмірі 5 511 900,62 грн., з яких за договором позики від 11 березня 2014 року 2 647 473,36 грн. - основна заборгованість, 1 723 505,16 грн. - інфляційні витрати, 99 443,45 - три проценти річних; за договором позики від 14 жовтня 2014 року 732 467,62 грн. - основна заборгованість, 298 114,32 грн. - інфляційні витрати, 10 896,71 - три проценти річних.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 650,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Проте, суд першої інстанції вказані вимоги не врахував.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Апелянт та його представник повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом направлення СМС-повідомлення, відповідно до їх заяви (а.с.73).

Як вбачається з матеріалів справи, 11 березня 2014 р. між позивачем та відповідачем укладений договір позики на суму 120 000 доларів США, про що відповідач надав розписку позивачеві, як борговий документ, що підтверджує укладення договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобов'язань. Зокрема відповідач зобов'язувався повернути борг 01 травня 2014року.

Також 14 жовтня 2014 року аналогічним чином сторони уклали договір позики на суму 33 200 доларів США з терміном повернення 01 січня 2015року.

На час розгляду справи борг не повернуто.

Термін прострочення сплати боргу, визначений позивачем за договором позики від 11 березня 2014 року становить з 01 травня 2014 року по 01 серпня 2015 року та складає 457 дні; за договором позики від 14 жовтня 2014 року - з 01 січня 2015 року по 01 серпня 2015 року і складає 181 день.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 526, 530, 599 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним.

Згідно ст. 527 ЦК України, зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язало виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на те особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Відповідно до ст. 610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач не виконує свої зобов'язання перед позивачем за договорами позики, сума грошових коштів не повернута.

Проте, колегія суддів погоджується з таким рішенням частково, оскільки суд першої інстанції правильно застосувавши норми матеріального права припустив помилки при визначенні всіх ск4оадових, що підлягають стягненню, розміру заборгованості, визначивши невірно кількість прострочених днів заборгованості та середній індекс інфляції.

Так, у даному випадку не підлягає стягненню індекс інфляції, оскільки відповідачем отримано у борг 120000 доларів США та 33 200 доларів США. Незважаючи на те, що позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення боргу в гривнях, однак сума стягується з урахуванням курсу долара до гривні. Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції, це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, яке купує населення для невиробничого споживання. Грошовою одиницею в Україні є гривня. Норма ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з рахуванням індексу інфляції поширюється на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено в договорі у гривні. Офіційний індекс інфляції, визначає рівень знецінення національної грошової однини ці України, тобто купівельної спроможності гривні.

Таким чином, у даному випадку стягнення індексу інфляції не передбачено, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні цих позовних вимог.

Також, позивач зазначив, що кількість днів заборгованості становить 181, однак за період з 01 січня 2015 року по 01 серпня 2015 року, то кількість днів складає 212 та середній індекс інфляції становить 1,635.

З урахуванням зазначених уточнень до стягнення підлягає сума боргу за договорами позики від 11 березня 2014 року та від 14 жовтня 2014 року у розмірі 3482425,13 грн., з яких за договором позики від 11 березня 2014 року 2 647 473,36 грн. - основна заборгованість, 99 661,05 грн. - три проценти річних; за договором позики від 14 жовтня 2014 року 732 467,62 грн. - основна заборгованість, 12823,20 грн. - три проценти річних.

Решта доводів апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивач припускається до тлумачення чинного законодавства на власний розсуд, що не спростовує висновків суду першої інстанції та ставить під сумнів дійсність договорів позики та розписок, проте, не наводить жодного допустимого та належного доказу на підтвердження своїх тверджень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2015 року в частині стягнення індексу інфляції скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В частині стягнення трьох відсотків річних рішення змінити, стягнувши три відсотка річних за договором позики від 11 березня 2014 року - 99 661,05 грн., за договором позики від14 жовтня 2014 року - 12823,20 грн. та загальну суму, що підлягає стягненню зменшити з 5 511 900,62 грн. до 3482425,13 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: