Провадження № 2/161/3996/15
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

при секретарі Стецюку Р.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представників третіх осіб Забожук О.В., ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державного казначейства України у Волинській області, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета споруУправління МВС України у Волинській області, Волинська прокуратура з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері західного регіону України, Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Головного управління Державного казначейства України у Волинській області, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета споруУправління МВС України у Волинській області, Волинська прокуратура з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері західного регіону України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Позов мотивує тим, що 16.06.2014 року щодо нього було відкрито кримінальне провадження за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 та ч.4 ст. 358 КК України. 28.07.2014 року йому було повідомлено про підозру. Вироком Луцького міськрайонного суду від 13.05.2015 року його було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 190 та ч.4 ст. 358 КК України та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі, стягнуто в дохід держави кошти за проведення експертиз та 91 744,92 грн. матеріальної шкоди, заподіяної злочином. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 21.07.2015 року вказаний вирок суду був скасований, справу закрито.

Вважає, що під час незаконного перебування під слідством та внаслідок незаконного засудження йому було завдано страждань, що призвели до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним його звичок і бажань, погіршення стосунків з оточуючими людьми та інших негативних наслідків морального характеру. Через розповсюдження інформації щодо нього в засобах масової інформації та Інтернеті, усі його сусіди та колеги знали про кримінальне провадження, перестали спілкуватись. Такі обставини призвели до погіршення здоров`я та втрати нормальних життєвих зв`язків. Було дискредитовано його як військовослужбовця. Крім цього, ним було затрачено кошти в розмірі 11 000 грн. на оплату юридичної допомоги адвоката. А тому, просить стягнути в його користь за рахунок коштів державного бюджету України 150 000 грн. моральної шкоди та 11 000 грн. сплачених ним коштів за надання юридичної допомоги.

Ухвалою суду від 17.09.2015 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Державну казначейську службу України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та представник позивача ОСОБА_5 вимоги позову підтримали в повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав, просили позов задовольнити.

Представник відповідача Головного управління Державного казначейства України у Волинській області та третьої особи Державної казначейської служби України Ольхова А.В. вимоги позову не визнала, подала письмові заперечення (а.с.50-52). Вважає, що дії працівників органів внутрішніх справ та прокуратури були законними. Факт заподіяння шкоди позивачу відповідачем не підтверджений жодними доказами. Розмір моральної шкоди не обґрунтований. Рахунки для відшкодування такого виду шкоди у Головному управління державного казначейства відсутні. А тому, просила в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Волинської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері західного регіону України Бучко Р.В. заперечував проти задоволення позову. Вказував на те, що в жодному повідомленні преси не було вказано прізвище позивача, а тому, не можливо було здогадатися, про кого йдеться. Вважає вимоги позову недоведеними.

Представник третьої особи Управління МВС України у Волинській області Забожук О.В. заперечувала проти задоволення позову, подала письмові заперечення (а.с.42-45). Вказувала на те, що всі слідчі дії проводились в межах кримінального провадження і відповідали вимогам КПК. Запобіжні заходи не обиралися. В публікаціях особу позивача не ідентифіковано. Причинно-наслідковий зв`язок між діями органів слідства, прокуратури і суду та шкодою позивачу не доведений. Розмір шкоди не обґрунтований.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, втілено в конституційні та цивільно-правові норми ст.56 Конституції України, статті 1173-1176 ЦК України, Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 ст.1176 ЦК України установлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Відповідно до ч.7 ст.1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.
Судом встановлено, що 28.07.2014 року ОСОБА_4 було повідомлено про те, що він підозрюється у шахрайстві, що завдало значної шкоди потерпілому, з використанням підробленого документа, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України. А саме, у тому, що ОСОБА_4 , будучи звільненим з військової служби в запас, діючи з корисливих мотивів і керуючись метою незаконного збагачення, заволодіння бюджетними коштами, 18.09.2013 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з письмовою заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги в зв`язку з отриманням травми. При чому, подав завідомо підроблені документи про отримання травми, на підставі яких йому було призначено та виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 91 744,92 грн. (а.с.5-7).

Разом з тим, ще починаючи з 23.04.2015 року в багатьох інформаційних виданнях з`являлася інформація про початок Прокуратурою Західного регіону України досудового розслідування за фактом отримання колишнім військовослужбовцем шляхом обману з використанням підроблених документів понад 90 тисяч гривень одноразової грошової допомоги (а.с.8-22).

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.05.2015 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 190 та ч.4 ст. 358 КК України та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі, стягнуто в дохід держави кошти за проведення експертиз та 91 744,92 грн. матеріальної шкоди, заподіяної злочином (а.с.27-29).

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 21.07.2015 року вказаний вирок скасований, кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 190 та ч.4 ст. 358 КК України закрито за недоведеністю його винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України. В задоволенні цивільного позову відмовлено. Витрати на проведення експертиз віднесено за рахунок держави (а.с.30-33).

Оскільки, мало місце незаконне притягнення як обвинуваченого, яке потягло незаконне засудження позивача, а в подальшому кримінальне провадження щодо позивача закрито судом апеляційної інстанції за недоведеністю його винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів, а тому, він має право на відшкодування за рахунок державного бюджету шкоди, передбаченої Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».
Передбачене ч. 5 статті 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Крім того, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.903.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до ч.ч.2, 3 ст.13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Законом України від 28.12.2014 року № 80-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» з 01.09.2015 року (на час вирішення справи) мінімальна заробітна плата встановлена в розмірі 1378 грн. З огляду на період перебування ОСОБА_4 під слідством і судом, з моменту повідомлення про підозру з 28.07.2014 року і до закриття кримінального провадження апеляційним судом 21.07.2015 року (більше 11 місяців) розмір відшкодування заподіяної йому моральної шкоди не повинен бути меншим, ніж (1378х11) 15 158 грн.

Разом з тим, факт досудового розслідування, про який стало відомо ще задовго до повідомлення про підозру, а згодом і факт судового кримінального провадження щодо позивача набули широкого розголосу в засобах масової інформації, що підтверджується численними публікаціями.

Покликання представників третіх осіб на відсутність у публікаціях прізвища та імені позивача, а відтак, і не можливість його ідентифікувати не заслуговує на увагу. Оскільки, означення, які використовувались у публікаціях «прапорщик К.», «колишній військовослужбовець», «уродженець Рожищенського району», «колись служив у Ківерцівському районному військовому комісаріаті» давали можливість ідентифікувати особу позивача тим, хто знав його особисто.

То ж, розголос у ЗМІ безумовно завдав позивачу додаткових моральних страждань, оскільки негативно вплинув на його імідж військовослужбовця, погіршились його стосунки з оточуючими людьми, що безумовно негативно вплинуло на його почуття та душевний стан і завдало страждань. Нормальні життєві зв`язки були порушені, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, з пояснень в судовому засіданні представника прокуратури вбачається, що в зв`язку з поданням касаційної скарги стороною обвинувачення, судовий розгляд кримінального провадження продовжується.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З врахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому відшкодуванню в розмірі 25 000 грн. Такий розмір відшкодування суд вважає достатнім і справедливим.

Згідно з п.5 ст.3 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього закону випадках громадянинові відшкодовуються, в тому числі суми, сплачені ним у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги та моральна шкода.

З наданих суду доказів, а саме корінців квитанцій №№ 045885, 082460, 045895 (а.с.24-26) вбачається, що в період досудового та судового слідства у кримінальному провадженні ОСОБА_4 надавались юридичні послуги адвокатом Ковальовим С.В. За надану правову допомогу вцілому сплачено 11 000 грн.

Відповідно до п.п. 4, 10 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Громадянинові повертаються суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Крім того, право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом національного права.

Зазначене законодавство передбачає відшкодування такої шкоди (збитків) у повному обсязі, що відповідає положенню ст.22 ЦК України.

А тому, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення витрат на юридичну допомогу в повному обсязі в сумі 11 000 грн.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» Державна казначейська служба України є головним розпорядником бюджетних коштів по коду програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб».

Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду 25 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 11 000 грн. витрат на оплату юридичної допомоги, а всього 36 000 грн.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 88, 107, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, на підставі ст.56 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 23, 1167, 1173-1176 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди та 11 000 (одинадцять тисяч) гривень витрат на оплату юридичної допомоги, а всього 36 000 (тридцять шість тисяч) гривень.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій