Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/3610/13-ц Головуючий у 1-й інст. Слюсарчук Н. Ф.
Категорія 43 Доповідач Жигановська О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Жигановської О.С.

суддів Коломієць О.С., Зарицької Г.В.

при секретарі судового засідання Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Будинкоуправління №3 Житомирської КЕЧ району про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням

за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомира (далі - КЕВ м.Житомира) звернувся до суду позовом, в якому просив визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування одночасно як квартирою АДРЕСА_1 у цьому ж будинку, а також визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що відповідачі без поважних причин у вказаних квартирах не проживають більше 6 місяців, не утримують їх, мають значну заборгованість за надані комунальні послуги.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2014 року позов задоволено частково: визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 у м. Житомирі, а в решті вимог відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі КЕВ м. Житомира просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 м. Житомирі, скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. На думку апелянта, судом 1-ї інстанції при вирішенні спору неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Рішення суду в частині визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно із ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Судом встановлено, що на підставі ордеру №719 від 23.07.1998 року ОСОБА_5 /колишньому чоловіку відповідачки ОСОБА_1./ на сім'ю із чотирьох чоловік: він, дружина ОСОБА_1., діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_7 була надана кімната АДРЕСА_3

Відповідно до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 106 від 12.09.2009 року гуртожитку по АДРЕСА_1 надано статус житлового будинку та передано на утримання БУ-1 Житомирської КЕЧ району (а.с.69-70).

25.05.2000 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с.10). 25.03.2005 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 та змінила прізвище на „ОСОБА_1" (а.с.11).

Відповідачка ОСОБА_1 із 19.05.1999 року зареєстрована у АДРЕСА_1 (а.с.12 зворот,26), проте, з 16.02.2007 року у цій же квартирі зареєстрована сім'я ОСОБА_9 з відкриттям особового рахунку (а.с.13,16).Разом з тим, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована лише ОСОБА_7 з 25.02.2012 року. Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 зареєстрованими не значаться (а.с.27,28). Особовий рахунок на квартиру №34 відкритий на ім'я ОСОБА_1 без посилань на відповідний ордер (а.с.15). Ордер на зайняття відповідачами квартири АДРЕСА_2 не видавався, що сторонами не заперечується.

Позивач наполягає на тому, що відповідачі у порушення вимог житлового законодавства вселились у квартиру №34. Відповідачами ці обставини належними та допустимими доказами не спростовані.

Єдиною правовою підставою для укладення договору найму жилих приміщень державного чи комунального житлового фонду є ордер (ст.61 ЖК). Однією з підстав виникнення суб'єктивного права на житло, тобто набуття права користування конкретним жилим приміщенням, є вселення у нього в установленому порядку в якості наймача або члена сім'ї наймача (ст.64,65 ЖК).

Оскільки сторони не довели правомірність зайняття відповідачами квартири №34, тому останні у розумінні положень ст.ст.71,72 ЖК України не можуть бути позбавлені права, якого вони не набули у встановленому законом порядку. Та обставина, що особовий рахунок на спірну квартиру відкритий на ім'я ОСОБА_1, а її дочка ОСОБА_7 в ній зареєстрована, не свідчить про набуття відповідачами статусу наймача та членів сім'ї наймача квартири. Інформація надана позивачем про реєстрацію у квартирі №34 всіх відповідачів (а.с.14,15) суперечить офіційним даним адресного бюро (а.с.25-28) та паспортним даним ОСОБА_1 (а.с.12), а тому не може бути прийнята як належний доказ.

У будь-якому випадку, в матеріалах справи відсутні докази, з якого саме часу відповідачі не проживають у спірній квартирі.

Враховуючи вищенаведене, суд 1-ї інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову КЕВ м.Житомира щодо визнання відповідачами такими, що втратили право АДРЕСА_1

Наведені в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків суду.

Питання щодо розподілу судових витрат може бути вирішено судом 1-ї інстанції в порядку п.4 ч.1 ст.229 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: