УХВАЛА

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом акціонерної компанії «Харківобленерго» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року акціонерна компанія «Харківобленерго» (далі - АК «Харківобленерго») звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 19 листопада 2008 року за місцем проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у житловому будинку № 24 по пров. Гладкому у м. Харкові було виявлено порушення Правил користування електричною енергією для населення (далі - Правила), а саме приховану електропроводку від вводу і безоблікове споживання електричної енергії, про що складено відповідний акт, від підпису якого ОСОБА_3 відмовився. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь суму безобліково спожитої електричної енергії у розмірі 9 052 грн 42 коп. та судові витрати.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2014 року позов АК «Харківобленерго» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь АК «Харківобленерго» суму нарахувань за актом у розмірі 9 052 грн 42 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 11 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги АК «Харківобленерго» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АК «Харківобленерго» суму нарахувань за актом у розмірі 9 052 грн 42 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 229 грн 40 коп. У задоволенні позовних вимог АК «Харківобленерго» до ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову АК «Харківобленерго» відмовити.

Отже, рішення апеляційного суду в частині позовних вимог до ОСОБА_4 не оскаржується, тому у касаційному порядку не переглядається (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Задовольняючи позов АК «Харківобленерго», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі порушили Правила, а тому, в силу ст. 1166 ЦК України зобов'язані відшкодувати позивачеві вартість необлікованої електроенергії, розрахованої за Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22 листопада 1999 року № 1416 (далі - Методика).

Скасовуючи частково рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову АК «Харківобленерго» до ОСОБА_4, апеляційний суд виходив із того, що факт порушення Правил доведений, проте відповідальність за виявлені порушення має нести лише ОСОБА_3, з яким позивачем було укладено договір на постачання електричної енергії до вказаного будинку. При цьому суд зазначив, що строк позовної давності не пропущено, так як раніше позивач уже пред'являв позов, який пізніше було залишено без розгляду, тому було переривання позовної давності.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду частково не відповідає.

Правовідносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, ст. ст. 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами і Методикою.

За положеннями ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та Правил згідно із законодавством України.

Відповідно до п. 53 Правил у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акта вручається споживачу, другий залишається в енергопостачальника. Споживач має право внести до акта свої зауваження.

У разі відмови споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника.

Судами встановлено, що 19 листопада 2008 року за місцем проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у житловому будинку № 24 по пров. Гладкому у м. Харкові було виявлено порушення Правил, а саме приховану електропроводку від вводу і безоблікове споживання електричної енергії, про що складено відповідний акт. ОСОБА_3, з яким позивач уклав договір на постачання електричної енергії, від підпису акту про порушення цих Правил відмовився. Акт було підписано представниками АК «Харківобленерго», згідно вимог Правил.

Проте апеляційний суд не звернув уваги на те, що порушене право може бути захищено лише в межах строку позовної давності, оскільки з позовом до суду АК «Харківобленерго» звернулося у лютому 2013 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_3 посилався на те, що він просив районний суд до ухвалення судового рішення застосувати наслідки спливу позовної давності.

Посилання суду на переривання строку позовної давності залишенням ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 4 грудня 2012 року позову АК «Харківобленерго» без розгляду є помилковим. При цьому судом апеляційної інстанції не враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення раніше поданого позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Про вказані порушення закону зазначав Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму судовому рішенні від 14 травня 2014 року при скасуванні попередніх судових рішень, які є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, однак апеляційний суд всупереч вимогам ч. 4 ст. 338 ЦПК України вказівки суду касаційної інстанції не виконав.

У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд на викладене уваги не звернув, доводів сторін не перевірив та вказівок суду касаційної інстанції не виконав, зокрема щодо порушення строку позовної давності.

За таких обставин, коли не встановлені фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, рішення апеляційного суду в частині вимог до ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 11 березня 2015 року в частині вимог акціонерної компанії «Харківобленерго» до ОСОБА_3 скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик