Справа № 2-4279/12 Головуючий у І інстанції Медвідь Н.О.
Провадження № 22-ц/780/7/15 Доповідач у 2 інстанції Яворський
Категорія 24 10.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

10 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2013 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» до ОСОБА_1, Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа - ОСОБА_2 про відшкодування шкоди у порядку регресу,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2012 року представник ПАТ «СК «Український страховий стандарт» звернувся до суду із зазначеним позовом у відповідності до норм ст. 1191, 1194 ЦК України та просив стягнути з ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 100789,43 грн., а з ВАТ «НАСК «Оранта» 24 990,00 грн, судові витрати покласти на відповідачів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 27.10.2010 в смт. Макарів Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ», днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Тоуота», днз НОМЕР_2, під керування водія ОСОБА_3, що належить ОСОБА_2 та на момент ДТП був застрахований в АСТ «ЛИС- Поліс», правонаступником якого є ПАТ «СК «Український страховий стандарт» за договором добровільного страхування транспортного засобу.

28.10.2010 р. ОСОБА_2 було повідомлено позивача про настання страхового випадку з вартістю відновлювального ремонту автомобіля «Тоуота» у розмірі 128 129,43 грн.

28.02.2011 р. позивачем складено страховий акт, за яким розмір страхового відшкодування становив 125 779,43 грн, тоді ж між позивачем та ОСОБА_2 було укладено протокол-узгодження, за яким сума страхового відшкодування була зменшена на суму недоплаченої страхової премії в розмірі 11 632,50 грн і становила 114 146,93 грн.

10.03.2011 р. за платіжним дорученням позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 60 000,00 грн, 05.04.2011 р. у розмірі 30 000,00 грн та 15.04.2011 р. в розмірі 24 146,93 грн.

Згідно розширеної довідки ВСМ при ГУ МВС України в Київській області та постанови Макарівського райсуду Київської області від 13.05.2011 ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 п. 16.11 Правил дорожнього руху України.

З метою досудового врегулювання спору, 07.07.2011 р. позивачем до відповідача ОСОБА_1 було надіслано відповідну претензію, яку ним було отримано 23.07.2011 р.

02.12.2011 р. ВСМ при ГУ МВС України у Київській області було винесено постанову

про відмову в порушенні кримінальної справи за зверненням ОСОБА_1, в якій було встановлено, що дії ОСОБА_1 знаходяться у причинно-наслідковому

зв'язку з настанням ДТП.

01.06.2012 р. позивачем до відповідача ОСОБА_1 було повторно надіслано

претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу, проте станом на час звернення до суду відшкодування шкоди не здійснено.

Згідно витягу з Централізованої бази даних МТСБУ, станом на 27.10.2010 цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована в ВАТ «НАСК «Оранта» за полісом обов'язкового страхування.

Тому позивач має до відповідача ВАТ «НАСК «Оранта» право регресної вимоги в розмірі 24 990,00 грн, а розмір вимог позивача до відповідача ОСОБА_1 відповідно зменшується до 100 789,43 грн.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ВАТ «НАСК «Оранта» на користь ПАТ «СК «Український страховий стандарт» 24 990 грн. страхового відшкодування та 249,90 грн судового збору, а всього 25 239,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «Український страховий стандарт» 100 798,43 грн страхового відшкодування та 1 007,98 грн судового збору, а всього 101 806,41 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2013року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що судом не прийнято до уваги той факт, що його вина у скоєнні ДТП не була встановлена а крім того суд розглянув вказаний спір не повідомивши його належним чином тому вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представник позивача та третьої особи подали заперечення, в яких посилається на те, що постановою суду першої інстанції встановлено наявність вини ОСОБА_1, а постановою апеляційного суду дана обставина підтверджена, тож суд не виправдав останнього і тому твердження апелянта щодо не встановлення його вини суперечить обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права. Отже просить апеляційну скаргу відхилити, а заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2013 року залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач має право регресної вимоги до ВАТ «НАСК «Оранта» в розмірі ліміту відповідальності за полісом № ВС/6193930 за винятком франшизи в розмірі 2% від суми ліміту відповідальності за шкоду, завдану майну потерпілого - 510,00 грн, тому має відшкодувати позивачу 24 990,00 грн., а розмір вимог позивача до ОСОБА_1 становить 100 789,43 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, як такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.10.2010 на нерівнозначному перехресті вулиць Миру, (головна дорога) та Лісова Алея (другорядна дорога) військового містечка Макарів-1, що знаходилося на території Києво-Святошинського району, Київської області сталася ДТП за участю автомобіля ЗАЗ д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 який виїхав з другорядної дороги на головну, та автомобіля «Тойота Ленкраузер» реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2, та яким на час ДТП керував ОСОБА_3 Автомобіль Тоуота, д/н НОМЕР_2, на момент ДТП був застрахований в АСТ «ЛИС- Поліс», правонаступником якого є ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», за договором добровільного страхування транспортного засобу № 0112-0601-0096 від 02.09.2010 р. (а.с.32-41 т.І).

28.10.2010 р. ОСОБА_2 було повідомлено позивача про настання страхового випадку. Згідно висновку № 069 від 29.11.2009 р з ремонтною калькуляцією № 039, вартість відновлювального ремонту автомобіля Тоуота, д/н НОМЕР_2, становить 128 129,43 грн (а.с.45 т.І).

28.02.2011р. позивачем було складено страховий акт № 780-692/10, за яким розмір страхового відшкодування, за випадком, що стався 27.10.2010 р., становив 125 779,43 грн. (128 129,43 - 2 350,00 (франшиза, яка згідно розділу 6 договору страхування, становить 0,5% від страхової суми) (а.с.91 т.І).

28.02.2011р. між позивачем та ОСОБА_2 було укладено протокол-узгодження, за яким сума страхового відшкодування була зменшена на суму недоплаченої страхової премії в розмірі 11 632,50 грн і становила 114 146,93 грн (а.с.88 т.І).

10.03.2011 за платіжним дорученням № 2412, позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 60 000,00 грн (а.с.94 т.І).

05.04.2011 за платіжним дорученням № 2714, позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 30 000,00 грн (а.с.94 т.І).

15.04.2011 за платіжним дорученням № 2815, позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 24 146,93 грн (а.с.95 т.І).

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах практичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до п. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Стаття 1194 ЦК України передбачає порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність: за загальним правилом особа, на користь якої здійснено страхування (потерпілий), не має права звернутися безпосередньо до страхувальника. Вимога про відшкодування шкоди пред'являється до страховика. Проте, якщо страхового відшкодування (сплату якого проводить страховик) недостатньо, страхувальник (для повного відшкодування завданої ним шкоди) зобов'язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідок ВСМ при ГУ МВС України в Київській області від 27.10.2010 р. та Постанови Макарівського районного суду Київської області від 13.05.2011 ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п. 16.11 Правил дорожнього руху України (а.с.51-55, 209 т.І).

З метою досудового врегулювання спору, 07.07.2011 р. за вих. № 1710 позивачем до ОСОБА_1 було надіслано відповідну претензію №602/1334/2011 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в порядку регресу (а.с.96-97 т.І).

23.07.2011 р. відповідачем було отримано вищезазначену претензію (а.с.98 т.І).

Постановою від 02.12.2011 р. ВСМ при ГУ МВС України у Київській області відмовлено в порушенні кримінальної справи за зверненням ОСОБА_1 та підтверджено його вину в скоєній ДТП (а.с.110-112 т.І).

01.06.2012 р. за № 1502 відповідачу ОСОБА_1 було повторно надіслано претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу, проте вказану вимогу позивача відповідач не виконав (а.с.113-114 т.І).

Згідно витягу з Централізованої бази даних МТСБУ, до якої позивач має доступ як страховик-член МТСБУ, станом на 27.10.2010 цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована в ВАТ «НАСК «Оранта» за полісом обов'язкового страхування № ВС/6193930 (а.с.116 т.І).

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 02.02.2015 р. постанову слідчого Радомишльського РВ УМВС України в Житомирській області майора міліції Недашківського В.В. від 26.12.2014 р. про закриття кримінального провадження 0000828 від 06.08.2013 р. скасовано, матеріали кримінального провадження направлено прокурору Радомишльського р-ну для проведення додаткової перевірки (а.с.158-159 т.ІІ).

Постановою слідчого СВ Радомишльського РВ УМВС України в Житомирській області від 06.02.2015 р. закрито кримінальне провадження 0000828 від 06.08.2013 р. у зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_3, який керував автомобілем ТОYOTA складу кримінального провадження (а.с.164,165 т.ІІ). З вказаної постанови також слідує що причиною скоєння вказаного ДТП стало порушення водієм ОСОБА_1 пп.2.3б), та п.16.11 ПДР України оскільки останній не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою відволікся від керування автомобілем , не дав дорогу транспортному засобу , що рухався по головній дорозі, при виїзді другорядної дороги на головну створив аварійну ситуацію і в результаті зіткнення автомобілів , по власній недбалості та необережності , отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Тож, аналізуючи вищевикладене в сукупності з іншими доказами які знаходяться справі та висновки проведених судових експертиз механізму та обставин ДТП, колегія суддів дійшла до висновку про винність ОСОБА_1 при створенні аварійної ситуації.

Оцінюючи висновки судово-автотехнічної експертизи №5786/5787/14-52 від 29 жовтня 2012 року колегія суддів критично ставиться до висновку про відсутність вини та причинно-наслідкового зв'язку між порушенням ОСОБА_1 та наслідками, які настали, оскільки вказані висновки суперечать обставинам та механізму ДТП встановленим при розслідування кримінального провадження №000828 від 06 серпня 2013 року . (а.с.164,165 т.2)

Суд першої інстанції правомірно вирішив спір про задоволення позовних вимог права реґресної вимоги до ВАТ «НАСК «Оранта» в розмірі ліміту відповідальності за полісом № ВС/6193930 за винятком франшизи в розмірі 2% від суми ліміту відповідальності за шкоду, завдану майну потерпілого - 510,00 грн., стягнення з ВАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача відшкодування у розмірі 24 990,00 грн та вимог позивача до ОСОБА_1 відшкодування в розмірі 100 789,43 грн.

Тому, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є необґрунтованими і не спростовують висновків суду.

Керуючисьст. 27 ЗУ «Про страхування» ст.ст. 22, 993, 1166, 1187, 1188, 1191, 1194 ЦК України, ст.ст. 303-304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв