АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/6574/13-ц 22-ц/774/1084/К/15
Справа № 214/6574/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1084/К/15 суддя Попов В.В.
Категорія - 46 (ІV) Доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

Іменем України

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Ляховської І.Є., Митрофанової Л.В.,

при секретарі - Трофименко О.О.,

за участі - позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року по справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, до ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради, про вселення, усунення перешкод в користуванні житлом та встановлення порядку користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Змінивши позовні вимоги просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщення, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідач є його колишньою дружиною. Шлюб між сторонами розірвано 30 травня 2013 року. На початку серпня 2012 року, забравши всі свої речі та дитину, ОСОБА_3 залишила його квартиру та з того часу в квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує.

Також до суду першої інстанції із зустрічним позовом звернулась ОСОБА_3, уточнивши який просила вселити її та їхню з ОСОБА_1 дитину до спірної квартири, зобов'язавши ОСОБА_1 не чинити їм перешкоди в користуванні квартирою, встановити порядок користування квартирою, виділивши їй та їхній дитині в користування ізольовану жилу кімнату площею 13,10 м.кв. та лоджію, залишивши в спільному користуванні жилу кімнату площею 17,9 м.кв., коридор, ванну кімнату, кухню та туалет.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що, ОСОБА_1 перешкоджає їй та їхній дитині проживати в спірній квартирі, зокрема після розірвання шлюбу вигнав її та дитину з квартири, а іншого житла в неї немає і вона вимушена проживати у своєї сестри.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого рогу від 16 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, яка є законним представником ОСОБА_5, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в задоволенні первісних позовних вимог та задоволення зустрічних позовних вимог в в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначила, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог не прийняв до уваги, що спірне житлове приміщення є постійним місцем реєстрації її з малолітнім ОСОБА_5, до того ж іншого житла вона із сином не має, натомість ОСОБА_1 є власником ще однієї житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, у зв'язку з чим, останній не має потреби в проживанні в спірній квартирі. Крім того, ОСОБА_1 постійно проживає за місцем роботи в м. Запоріжжі.

Вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не прийняв до уваги те, що спільна дитина сторін потребує постійної допомоги та контролю, оскільки страждає тяжким захворюванням, зокрема зниженням інтелектуального розвитку до рівня легкої розумової відсталості. Таким чином, виконання рішення суду є неможливим, оскільки визнання за дитиною та позбавлення її права користування зазначеним житловим приміщенням є взаємовиключними умовами у зв'язку з тим, що вона доглядає та піклується за дитиною.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених первісних та зустрічних позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 якій зареєстрований та проживає. Також в даній квартирі зареєстровані колишня дружина позивача ОСОБА_3 та їх спільний малолітній син, ОСОБА_5

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд першої інстанції виходив з того, що остання добровільно зібравши свої та дитячі речі, залишила вказане місце проживання в травні 2013 року, тобто не проживає у спірній квартирі більше року, у зв'язку з чим може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

При цьому відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення позивача за зустрічним позовом та спільної дитини сторін по справі в спірну квартиру та встановлення порядку користування нею, суд першої інстанції виходив з недоведеності цих позовних вимог. До того ж, суд першої інстанції врахував позицію позивача за первісним позовом щодо залишення без розгляду вимог про визнання малолітнього ОСОБА_5 таким, що втратив право користування спірною квартирою, у зв'язку з чим, на думку суду першої інстанції, відсутні підстави вважати, що дитині чиняться перешкоди в користуванні спірною квартирою.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У відповідності до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до ч.ч. 1,2,4 ст. 156 ЖК України Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Колегія суддів не погоджується з посиланнями ОСОБА_1 на добровільність залишення ОСОБА_3 спірного житлового приміщення, оскільки в судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами склались неприязні стосунки та ОСОБА_3, не бажаючи виховувати дитину в такій обстановці, під тиском колишнього чоловіка була змушена залишити квартиру та переїхати проживати до своєї сестри. Про відсутність доброї волі самої відповідачки на виселення свідчить також той факт, що вона не знялася з реєстраційного обліку в даній квартирі.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги з приводу відсутності у ОСОБА_3 та її малолітнього сина іншого житла та необхідності їх вселення за місцем реєстрації.

Разом із тим, позовні вимоги про встановлення порядку користування квартирою не можуть бути задоволені, адже судом першої інстанції не було з`ясовано коло осіб проживаючих фактично у даній квартирі та який склаввся фактично порядок користування нею. Так згідно наданих позивачем до суду апеляційної інстанції довідок з листопада 2014 року в даній квартирі проживають ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а з січня 2015 року і ОСОБА_9 - особи, переміщені з тимчасово окупованої території України та районі проведення антитерористичної операції.

Отже колегія судді вважає за необхідне відмовити в задоволенні первісних позовних вимог в повному обсязі, частково задовольнивши при цьому зустрічні позовні вимоги щодо вселення ОСОБА_3 із малолітнім сином ОСОБА_5 до спірної квартири.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні первісних позовних вимог та часткове задоволення зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, до ОСОБА_1, про вселення, усунення перешкод в користуванні житлом та встановлення порядку користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: