Номер провадження: 22-ц/785/7552/15
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Суворова В.О.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» - «Про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди» за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

04.02.2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, по якому просила стягнути з відповідача на її користь відшкодування заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 11009 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що 16.04.2014 року о 11 год. 35 хв. в м. Одесі, відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Французький бульвар у проїзді будинку № 60, не переконався у безпеці руху для інших учасників, що призвело до зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, який є чоловіком позивача. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю НОМЕР_2, який належить позивачу ОСОБА_3, завдано шкоду, відновлювальні роботи були проведенні на загальну суму 11009 грн.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у їх задоволені.

Представник третьої особи - ВАТ НАСК «Оранта» до суду не з'явився, будучи сповіщеним належним чином.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.07.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

03.08.2015 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь у відшкодування матеріальної шкоди - 5980 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн., посилаючись на неповне з'ясування районним судом обставин по справі, а також на необґрунтованість рішення суду.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивач не довів належними доказами свої позовні вимоги.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

16.04.2014 року о 11 год. 35 хв. в м. Одесі, ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_3, рухаючись по вул. Французький бульвар у проїзді будинку № 60, здійснював рух транспортного засобу заднім ходом і не переконався у безпеці руху для інших учасників, що призвело до зіткнення з автомобілем НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12.09.2014 року ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, спричинені особі збитки є втрати, яких вона зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 встановлено, що відповідно до ст. 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

17.01.2014 року між ОСОБА_4 та ВАТ НАСК «Оранта» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів строком на один рік, що підтверджується Полісом №АС/7779767.

Відповідно до умов вказаного договору та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» страховик взяв на себе зобов'язання у випадку настання страхової події відшкодувати завдану особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «TOYOTA COROLLA» 2006 року випуску, н/з НОМЕР_5. При цьому, ліміт відповідальності за цим договором встановлений, зокрема, за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) - 50000 грн., розмір франшизи - 510 грн.

З матеріалів страхової справи № 3535 за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності АС 7779767 від 16.01.2014 року вбачається, що з метою отримання компенсації завданої шкоди з вини ОСОБА_4, ОСОБА_5 03.11.2014 року звернулася до НАСК «Оранта» з заявою про страхове відшкодування, за результатами якої ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» було проведено дослідження № ВН1112ЕА-07.08/2 та 07.08.2014 року та зроблено висновок, за яким: «матеріальний збиток згідно умов страхування, завданий власникові Toyota Highlander, держномер НОМЕР_6, в результаті його пошкодження, визначений на підставі протоколу огляду і калькуляції відновлювального ремонту складає: 1874,55 грн».

На підставі вищезазначеного дослідження НАСК «Оранта» складений страховий акт № ОЦВ-14-3535/1, відповідно до якого сума страхового відшкодування ОСОБА_3 склала 1364,55 грн.

Згідно авто-товарознавчого дослідження та ремонтної калькуляції ТОВ «Гарант Асістанс» був розрахований збиток в сумі 1364,55 грн., який було завдано автомобілю ОСОБА_3 та який, згідно акту від 10.11.2014 року, в повному обсязі був сплачений ВАТ НАСК «Оранта».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

В пункті 16, абзац 2-й Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 року № 4 роз*яснено, що оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем, як основний доказ суми збитків у розмірі 11009 грн. в районному суді пред'явлений рахунок на оплату № 14219 від 16.01.2015 року, відповідно до якого ТОВ «Інжпроект» здійснило відновлювальні роботи.

Під час апеляційного оскарження, позивачем надана копія квитанції № 041109 від 30.06.2015 року, з якої вбачається вартість ремонту автомобіля у розмірі 5980 грн. та акт виконаних робіт ФОП ОСОБА_6 від 30.06.2015 року.

Колегія суддів вважає, що наведені позивачем письмові докази понесених витрат на ремонт автомобілю не можуть бути прийняти до уваги, оскільки нею не надано належних доказів того, що ці витрати ( ремонтні роботи) були пов*язані із пошкодженнями автомобілю від зазначеного ДТП.

Більш того, з наведеного акту виконаних робіт від 30.06.2015 року вбачається, що здійснювався окрім ремонт та окраска, зокрема, двері задньої правої, двері передньої правої крила переднього правого, а згідно довідки інспектора УДАІ внаслідок ДТП були деформовані праві передні двері ( а..с.53, 100).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи не вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та позовних вимог.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

18.11.2015 року м. Одеса