ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

іменем України

13 травня 2015 року м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі Шафатинській О.В.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача: ОСОБА_5

третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_6

представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири удаваним та визнання укладеним договору купівлі-продажу квартири та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири удаваним та визнання права власності на квартиру,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири удаваним та визнання укладеним договору купівлі-продажу квартири.

В позовній заяві покликається на ту обставину, що 12 липня 2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, під час якого 05 грудня 2012 року між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування квартири, за яким ОСОБА_4 передала в дар, а ОСОБА_3 прийняла безоплатно у власність квартиру АДРЕСА_1. Даний договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Гордійчуком Б.І. за р/н 1664 та зареєстровано в КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації".

Вважає даний договір дарування удаваним та таким, що приховує договір купівлі-продажу квартири, який фактично було вчинено.

Зокрема, вказує на те, що займався пошуком житла для купівлі і домовився з ОСОБА_4 про продаж йому трикімнатної квартири за ціною 24 000 доларів США, при цьому дав їй завдаток у розмірі 1000 доларів США, про що вона написала розписку.

Оформленням купівлі-продажу займалась його дружина, відповідач ОСОБА_3, оскільки він був зайнятий на роботі і порадив їй оформити договір як дешевше. Прийшовши додому дізнався про укладення договору дарування квартири.

Зазначає, що частину коштів йому з дружиною дали їхні батьки.

Просить визнати договір дарування спірної квартири удаваним правочином та визнати що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири.

Третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири удаваним та визнання права власності на квартиру.

В позовній заяві зазначає, що оспорюваний позивачем ОСОБА_1 договір дарування квартири дійсно є удаваним, оскільки фактично договір купівлі-продажу квартири було укладено між ОСОБА_4 та ним, так як він шукав дану квартиру для сім"ї своєї доньки, а знайшовши - домовився з її власником ОСОБА_4 про продаж, дав їй завдаток, продав свою однокімнатну квартиру, в якій проживала донька з сім"єю, та доклавши ще власні кошти, розрахувався з ОСОБА_4, заплативши ї й всю суму 24000 доларів США. Оформив придбану квартиру на доньку ОСОБА_3, як договір дарування, тому що так було дешевше платити за оформлення договору в нотаріуса. Вважає, що набув право власності на спірну квартиру та просить визнати спірну квартиру його власністю.

Під час розгляду справи в суді позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали та просять його задовольнити з підстав, викладених у тексті позовної заяви, в задоволенні позову ОСОБА_6 просять відмовити за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_9 позов ОСОБА_1 визнали частково, а позов ОСОБА_6 визнали повністю. Суду пояснили, що дійсно укладений договір був удаваним, але це був договір купівлі-продажу, який фактично укладався між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, який фактично знайшов дану квартиру, домовився за ціну з її власником та провів розрахунок за неї, заплативши власні кошти. Крім цього, позивач ОСОБА_1 пропустив строк и позовної давності. Просять відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, а позов ОСОБА_6 задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 обидва позови визнала частково і пояснила суду, що дану квартиру вона мала намір продати, і домовилась з ОСОБА_6 про її продаж за ціною 24 000 доларів США. Однак останній довго не міг продати свою однокімнатну квартиру щоб розрахуватись за її трикімнатну квартиру. Позивач ОСОБА_1 дав їй завдаток в 1000 доларів США, а ОСОБА_6, продавши свою однокімнатну квартиру, провів із нею розрахунок. В нотаріуса було домовлено оформити квартиру як дарчу на ОСОБА_3, оскільки про це її попросив ОСОБА_6

Третя особа ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 заперечили проти позову ОСОБА_1 та вважають що позивачем пропущено строки позовної давності. Просять задовольнити його позов, в своїх поясненнях послались на обставини, викладені у тексті своєї позовної заяви.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що обидва позови не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 липня 2011 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, під час якого 05 грудня 2012 року між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування квартири, за яким ОСОБА_4 передала в дар, а ОСОБА_3 прийняла безоплатно у власність квартиру АДРЕСА_1. Даний договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Гордійчуком Б.І. за р/н 1664 та зареєстровано в КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації". Дані обставини стверджуються копіями свідоцтва про шлюб та нотаріальної справи, письмовими поясненнями нотаріуса Гордійчука Б.І. і не заперечуються особами, які беруть участь у справі.

З огляду на положення ст.ст.256-258 ЦК України, покликання відповідача про пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності, не ґрунтуються на законі, оскільки в силу цих вимог закону до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність в три роки, а спеціальна позовна давність тривалістю один рік - може бути застосована у разі заявлення позову про розірвання договору дарування, а не про визнання правочину удаваним. Крім цього, застосування строків позовної давності за клопотанням третьої особи та її представника, не відповідає вимогам ст.267 ЦК України, оскільки у спорі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6 не є стороною.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Як визначено ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Всі особи, які беруть участь у справі, визнали ту обставину, що даний договір дарування квартири був удаваним, однак жодна із осіб не змогла довести ту обставину, який саме договір та між ким було вони мали намір укласти та уклали фактично.

Так, з пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вбачається, що останній передав їй 1000 доларів США завдатку за укладення в майбутньому договору купівлі-продажу квартири, про що ОСОБА_4 написала розписку, оригінал якої міститься в матеріалах справи.

Однак, з пояснень ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 вбачається, що фактично про купівлю-продаж даної квартири з нею домовлявся ОСОБА_6, який і здійснив з нею розрахунок, заплативши вказану нею вартість квартири у розмірі 23 000 доларів США, про що ОСОБА_4 власноручно написала ОСОБА_6 розписку, оригінал якої міститься в матеріалах справи.

З пояснень позивача ОСОБА_1 вбачається, що він за купівлю квартири з ОСОБА_4 не розраховувався, звідки взялись кошти пояснити не може, по телефону повідомив дружині ОСОБА_3 щоб оформляла як дешевше.

Показання свідків - батьків ОСОБА_1 про те, що давали гроші сину та його дружині в розмірі 2000 доларів США, не узгоджуються з його поясненнями та не містять інформації про їх цільове призначення, оскільки позивач неодноразово давав в суді суперечливі пояснення з приводу придбання ним автомобілів різних марок за генеральними дорученнями за кошти, походження яких пояснити не зміг.

Та обставина, що ОСОБА_6 продав свою однокімнатну квартиру, в якій проживали позивач з дружиною, а до одержаної суми доклав власні кошти та ними розрахувався з ОСОБА_4, визнається всіма учасниками розгляду справи.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Позивачем не подано суду достовірних доказів того, що договір дарування вчинено з метою приховання договору купівлі-продажу, який насправді було вчинено між ОСОБА_4 та його дружиною ОСОБА_3 Зокрема, такими доказами могли б бути докази про передачу ним чи ОСОБА_3 коштів у розмірі ціни квартири для ОСОБА_4 Передача завдатку у розмірі 1000 доларів США ОСОБА_1 сама по собі не може свідчити про проведення розрахунку за придбану квартиру, тобто про її фактичну купівлю в ОСОБА_4

Показання свідків позивача про те, що він з дружиною фактично купили квартиру у ОСОБА_4, суд розцінює критично, оскільки дані особи не були присутніми ні при укладенні договору, ні при проведенні розрахунків за дану квартиру.

Доводи позивача про те, що сторони договору дарування не є родичами, на висновок суду не впливає, оскільки законом не встановлено обмежень щодо права подарувати майно особі, яка не перебуває з обдаровуваним в родинних стосунках.

Отже, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Судом встановлено, що 23 000 доларів США власних коштів ОСОБА_4 передав ОСОБА_6 як остаточний розрахунок за придбану для доньки квартиру.

Однак та обставина, що він мав намір укласти договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_4, а тому приховав цей договір, уклавши договір дарування, не відповідає фактичним обставинами справи, оскільки останній мав усі для цього можливості, однак зробив все для того, щоб стороною був не він особисто, а його донька ОСОБА_3

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки ОСОБА_6 не довів обставин, на які покликається як на підставу визнання договору дарування удаваним, не довів що даний договір було укладено між ОСОБА_4 та ним, то в задоволенні його позову суд також відмовляє.

Судові витрати суд покладає на сторони.

На підставі викладеного, ст.ст.203, 215, 235, 256-258, 267, 328 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири удаваним та визнання укладеним договору купівлі-продажу квартири та в задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири удаваним та визнання права власності на квартиру - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається на протязі десяти днів з дня його проголошення через Володимир-Волинський міський суд Волинської області та набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуючий: /-/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду О.В. Лященко