Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 243/6742/14 Головуючий у 1 інстанції: Кузнецов Р.В.
№ провадження 22-ц778/2792/15 Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М. С.,

Каракуші К.В.,

при секретарі: Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ВАТ "Содовий завод" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ВАТ"Содовий завод" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що він з 25.03.1984 року по 01.09.1999 року працював на підприємстві відповідача без перерв у роботі на різних посадах.

Наказом № 444 від 01.09.1999 року він звільнений з роботи.

Проте, при його звільненні з ним не був проведений розрахунок.

Рішенням Слов'янського міського суду Донецької області від 20 грудня 1999 року з відповідача на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 885 грн. 57 коп.

Зазначає, що стягнуті кошти реально йому так і не були виплачені, що підтверджується довідкою № 803 відповідача.

Вважає, що також має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з її невиплатою.

Станом на 23 вересня 2014 року розмір компенсації втрати частини заробітної плати складає 2 025 грн. 81 коп.

Також відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку у період з 21 грудня 1999 року по 23 вересня 2014 року в сумі 17 274 грн. 33 коп.

Також діями відповідача йому спричинено моральну шкоду у зв'язку з порушенням відповідачем його трудових прав привели до втрати його налагоджених нормальних життєвих зв'язків, через що він був змушений докладати додаткових зусиль та організації своєї життєдіяльності, яку він оцінює в 3 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітку в сумі 2 025 грн. 81 коп. нарахованій на суму 885 грн. 57 коп. стягнутою рішенням суду від 20.12.2199 року, середній заробіток за весь час затримки розрахунку у період з 21 грудня 1999 року по 23 вересня 2014 року в сумі 17 274 грн. 33 коп., а всього 19 300 грн. 14 коп. та стягнути моральну шкоду в сумі 3 000 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3. зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ у відповідності до Закону України „Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням анти терористичної операції", підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з"явилися, про причини неявки суд не повідомили, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи за неявки сторін, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено та підтверджується матеріалами справи, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Судом встановлено, що позивач працював у відповідача безперервно на різних посадах робітником з 25 березня 1984 року по 01 вересня 1999 року. Звільнений 01 вересня 1999 року на підставі наказу № 444, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_3 (а.с. 5-8).

Під час роботи у ВАТ "Содовий завод", ОСОБА_3 не своєчасно та не в повному обсязі виплачувалась заробітна плата, у зв'язку з чим при звільненні позивачу не виплачено усі грошові кошти належні до сплати у розмірі 885,57 грн., що підтверджується довідкою № 1-72 від 29 грудня 2014 року (а.с.10).

Рішенням суду Слов'янського міського суду Донецької області від 20 грудня 1999 року вказана сума заборгованості була стягнута з відповідача на користь позивача (а.с.9)

Зі змісту довідки № 803 від 07 червня 2013 року, вбачається, що зазначене рішення суду виконати не можливо, оскільки в цілому заборгованість ВАТ "Содовий завод" з заборгованості по заробітній платі станом на 01 січня 2013 року становить 4554,3 тис. грн. Грошові кошти, що надходять на розрахунковий рахунок в ліквідаційний період не достатні для погашення вказаної суми заборгованості в цілому, а отже відсутня можливість виконання окремого рішення суду відносно ОСОБА_3 (а.с. 11).

Згідно ст. 34 Закону України "Про оплату праці" та ст.1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", компенсація нараховується роботодавцями працюючим робітникам у разі затримання виплати доходів на один і більше календарних місяців. Позивач звільнився з роботи 01 вересня 1999 року. Будь-яких доказів того, що така компенсація не була нарахована під час перебування у трудових відносинах з відповідачем не надано.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано деталізованої довідки про розмір заборгованості по заробітній платі, де б були зазначені суми виникнення вказаної заборгованості щомісячно, що при наявності правових підстав, унеможливлює визначити розмір такої компенсації відповідно до вимог визначених Постановою КМУ. Статтею 116 Кодексу законів про працю України закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті ііб цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 1 статті 233 Кодексу законів про працю України встановлено загальний строк звернення до суду з питань вирішення трудового спору, а саме працівник може звернутися з такою заявою безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Крім того, частиною 2 наведеної статті передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто, в розумінні наведеної норми закону, що регулює трудові відносини, строк позовної давності не застосовується до вимог щодо стягнення заборгованості саме з заробітної плати й жодним чином не розповсюджується до інших компенсаційних виплат пов'язаних із порушенням законодавства про оплату праці.

Частиною 3 статті 94 Кодексу законів про працю України передбачено, що питання регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 94 КЗпП України закріплено поняття заробітної плати. Так, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Законом України "Про оплату праці" визначено економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

Вказаним законом визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Згідно ст. 34 ЗУ "Про оплату праці", компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Таким чином, відповідальність передбачена ст. 117 КЗпП України та ст. 34 ЗУ "Про оплату праці" може бути застосована до правопорушень у сфері трудового законодавства, пов'язаних з оплатою праці, проте вказані заходи відповідальності не відносяться до заробітної плати, як такої.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було достеменно відомо про порушення його права протягом тривалого часу, а саме з моменту ухвалення судового рішення у справі за його позовом до ВАТ "Содовий завод" про стягнення заборгованості з заробітної плати, проте заявляючи даний позов він не вказав і не обґрунтував поважність пропуску ним строку звернення до суду з такими вимогами.

Доводи апеляційної скарги містять посилання на те, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_3 начебто виходив з дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Між тим такі доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог з інших підстав, мови про застосування мораторію в рішенні не йдеться.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої

Керуючись ст. ст.307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: