УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Шанс-Плюс» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 13 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 21 травня 2015 року та за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 21 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Кредитна спілка «Шанс Плюс» (далі - КС «Шанс Плюс») звернулася до суду із зазначеним позовом, на обґрунтування якого посилалася на те, що Радивилівським районним судом розглянута цивільна справа № 2-32011 за позовом КС «Шанс-Плюс» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором від 03 листопада 2009 року

№ 572-3. 08 лютого 2012 року була затверджена мирова угода між головою правління КС «Шанс-Плюс» ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 20 січня 2012 року, та провадження в справі закрито.

Згідно з додатком 1 до мирової угоди у справі № 2-32011 установлено графік погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 23 838 грн 57 коп. з розстрочкою виплат на 12 місяців рівними частинами - по 1 986 грн 55 коп. Початком виплати зазначено 15 лютого 2012 року, кінцем - 15 лютого 2013 року.

ОСОБА_3 кошти, передбачені у додатку до графіка, жодного разу не сплатив, а лише періодично сплачував відсотки, станом на 01 лютого 2014 року заборгованість за невиплаченим боргом становить 11 938 грн 57 коп.

З огляду на наведене КС «Шанс Плюс» просила стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 12 609 грн 95 коп. боргу, що включає 3 % річних та інфляційні нарахування.

Заочним рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 13 травня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КС «Шанс-Плюс» 11 938 грн 57 коп.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 21 травня 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь КС «Шанс-Плюс» 12 605 грн 95 коп. заборгованості за кредитним договором.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалені у справі рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, провадження у справі закрити.

ОСОБА_4 у касаційній скарзі просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_4 - задоволенню в повному обсязі з таких підстав.

Судами установлено, що 03 листопада 2009 року між КС «Шанс-Плюс» та ОСОБА_3 укладено договір споживчого кредиту № 572-3, згідно з умовами якого КС «Шанс-Плюс» надала ОСОБА_3 кредит у сумі 12 135 грн з терміном повернення до 12 місяців з дати укладення договору, тобто до 03 листопада 2010 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 03 листопада 2009 року між КС «Шанс-Плюс» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 572-3, відповідно до умов якого ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання перед КС «Шанс-Плюс» відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_3, які виникають з умов кредитного договору № 572-3, в повному обсязі цих зобов'язань.

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2012 року визнано та затверджено мирову угоду між КС «Шанс-Плюс» та ОСОБА_3, згідно з умовами якої загальна сума заборгованості за кредитним договором від 03 листопада 2009 року в розмірі 23 838 грн 57 коп. розстрочена на 12 місяців: з 15 лютого 2012 року до 15 лютого 2013 року і підлягала виплаті рівними частинами - по 1 986 грн 55 коп. на місяць.

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_3 умов даної мирової угоди утворилася заборгованість за зобов'язанням у сумі 11 878 грн 63 коп., що підтверджується графіком фактичної сплати кредитної заборгованості ОСОБА_3 та розрахунком заборгованості.

Суд першої інстанції, стягуючи з ОСОБА_3 на користь КС «Шанс-Плюс» 11 938 грн 57 коп., виходив із того, що затверджена судом мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства має бути виконаний за правилами ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та стягуючи солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь КС «Шанс-Плюс» 12 605 грн 95 коп. заборгованості за кредитним договором, виходив із того, що забезпечене порукою зобов'язання ОСОБА_3 за договором споживчого кредиту від 03 листопада 2009 року № 572-3 не припинилося, оскільки заборгованість за договором ОСОБА_3 не погашена, строк звернення з вимогою до поручителя ОСОБА_4 кредитором не пропущено, порука останньої за договором поруки від 03 листопада 2009 року № 572-3 не припинена.

Визначаючи суму боргу, апеляційний суд вважав, що, оскільки боржником у даному спорі прострочено виконання грошового зобов'язання, а позивач просив про стягнення 3 % річних від простроченої суми та інфляційних втрат, зазначені кошти у сумі 716 грн 63 коп. - 3 % річних від простроченої суми та 10 грн 69 коп. - інфляційні втрати підлягають стягненню на користь КС «Шанс-Плюс».

Однак з висновками апеляційного суду не можна погодитись, оскільки суд їх дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст рішення апеляційного суду передбачено в ст. 316 ЦПК України, в якому, зокрема, зазначаються мотиви зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені апеляційним судом, і визначені відповідно до них правовідносини; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Виходячи з положень зазначених процесуальних норм та норм ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України ухвалене апеляційним судом рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд повинен вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 214 ЦПК України).

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно зі ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняються за домовленістю сторін.

Одним з різновидів домовленості сторін, як підставою припинення зобов'язання, є новація зобов'язання - заміна первинного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (ч. 2 ст. 604 ЦК України).

З припиненням первинного зобов'язання пов'язано правило про те, що новація припиняє і дію додаткових зобов'язань щодо нього (ч. 4 ст. 604 ЦК України).

Судами встановлено, що ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2012 року визнано та затверджено мирову угоду між КС «Шанс-Плюс» та ОСОБА_3 у справі за позовом КС «Шанс-Плюс» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Зазначаючи, що порука ОСОБА_4 за договором поруки від 03 листопада 2009 року № 572-3 не припинена, апеляційний суд наведеного не врахував, із правовідносинами, що виникли між сторонами на підставі затвердженої судом мирової угоди, в достатньому обсязі не визначився, не звернув уваги на те, що ОСОБА_4 не є стороною мирової угоди (хоча і була відповідачем у справі як солідарний боржник, провадження у якій закрито), за виконання боржником зобов'язань, що випливають саме з мирової угоди, як поручитель не зобов'язувалась.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 21 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду Рівненської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік