Справа № 360/125/15 Головуючий у І інстанції Міланіч А.М.
Провадження № 22-ц/780/2684/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 46 19.05.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Сліпченка О.І.

при секретарі - Микитенко Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Держземагенства у Київській області, Реєстраційної служби Бородянського районного управління юстиції у Київській області, ОСОБА_3 про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки та права на отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4, після смерті якого залишилась спадщина до числа якої, окрім іншого спадкового майна, входить земельна ділянка, площею 0,12 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, кадастровий номер НОМЕР_1, розташована на території Бородянської селищної ради, однак спадкодавець за життя не здійснив державної реєстрації права власності на цю земельну ділянку та відповідно не отримав свідоцтва про право власності на неї.

Позивач посилався, що належним чином прийняв спадщину після смерті батька, подавши відповідну заяву до 21-ї Київської Державної нотаріальної контори. Проте, коли він звернувся до Реєстраційної служби Бородянського РУЮ з метою отримання права на завершення приватизації зазначеної земельної ділянки та отримання свідоцтва про право власності на дану земельну ділянку, то Реєстраційною службою йому було відмовлено, тому він як спадкоємець після смерті батька, просив на підставі ст.ст. 1216,1218 ЦК України, визнати за ним право на завершення приватизації вищезазначеної земельної ділянки, а також визнати за ним право на отримання свідоцтва про право власності та здійснення реєстраційних дій, пов'язаних з державною реєстрацією даної земельної ділянки.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апелянт посилається на те, що суд підійшов до справи формально, поверхово, ухвалив рішення протиріч його законних прав та інтересів, як спадкоємця. Крім того, зазначив, що можливість визнання права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім'я спадкоємця визначена у п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку судом першої інстанції ці вимоги закону у повному обсязі не виконано.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 - батько позивача, після смерті якого останній належним чином прийняв спадщину / а.с.4-5,39-60/.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу від 12 липня 2013 року № КИ/:04:007/00002988 Головного Управління Держземагентства у Київській області було затверджено "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 для індивідуального садівництва на території Бородянської селищної ради Бородянського району Київської області", надано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку, загальною площею 0,12 га (кадастровий номер НОМЕР_1) для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Бородянської селищної ради Бородянського району Київської області та наказано приступити до використання вказаної земельної ділянки після встановлення її меж в натурі (на місцевості) та здійснення державної реєстрації права приватної власності у Державному реєстрі речових прав /а.с.7, однак за життя спадкодавець не здійснив державну реєстрацію цих прав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спадкодавець не здійснив державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, таким чином за життя не набув права власності на цю земельну ділянку, тому позивач, як спадкоємець за законом не має права на її спадкування.

Крім того, суд зазначив, що оскільки земельна ділянка ОСОБА_4 передавалась не в порядку приватизації, як це передбачено ч.1 ст.118 ЗК України, так як ніколи не перебувала в його користуванні, то позивач не має права і на завершення такої приватизації, отримання в зв'язку з цим свідоцтва про право власності та здійснення реєстраційних дій.

Проте, колегія суддів не погоджується із таким висновком, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно пункту "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 Земельного Кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що батьку позивача видано витяг з Державного земельного кадастру, таким чином спірна земельна ділянка відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2012 року за № 1051 є зареєстрованою в Державному земельному кадастрі та їй присвоєно кадастровий номер.

Видача свідоцтва про право на спадщину згідно ст. 1298 ЦК України проводиться нотаріусом після закінчення шестимісячного строку. Передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України строк для прийняття спадщини не надає права отримати раніше зазначеного строку свідоцтво про право на спадщину.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Це твердження підтверджується і листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, в якому зазначається, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено позивачем в процесі апеляційного розгляду справи, нотаріус в оформленні права на спадщину спадкоємцям, в тому числі і йому не відмовляв, відповідна постанова про відмову в оформленні права на спадщину нотаріусом не приймалася, за отриманням свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку позивач до нотаріуса не звертався.

Таким чином, враховуючи те, що процес приватизації спірної земельної ділянки було завершено (зареєстровано земельну ділянку), тому право на захист порушених прав у судовому порядку могло виникнути у позивача лише за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, у даному випадку звернення позивача до суду з даним позовом є передчасним.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, тому на підставі ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :