РІШЕННЯ

Іменем України

19 травня 2015 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді - Кузь В.Я.

при секретарі - Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі в посаді інженера з метрології (атестації іонізуючих джерел випромінювання) 1 категорії, відділу повірки та регулювання сервісних засобів вимірювання, військової частини НОМЕР_1 , що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17 лютого 2015 року до дня поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі в посаді інженера з метрології (атестації іонізуючих джерел випромінювання) 1 категорії, відділу повірки та регулювання сервісних засобів вимірювання, військової частини НОМЕР_1 , що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17 лютого 2015 року до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 07 липня 1980 року перебував у трудових відносинах із Військовою частиною НОМЕР_1 . У 2008 році переведений на посаду інженера з метрології 1 категорії, відділу повірки та регулювання сервісних засобів вимірювання, військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини від 13 лютого 2015 року № 21, його було звільнено із займаної посади з 17 лютого 2015 року, у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин трудових обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується записом у трудовій книжці.

Вважає таке звільнення незаконним, оскільки належним чином виконував свої трудові обов`язки, що визначені трудовим договором та посадовою інструкцією, не порушуючи при цьому трудової дисципліни.

17 лютого 2015 року він, позивач, був ознайомлений із наказом № 21 від 13 лоютого 2015 року про його звільнення, також йому було видано копію наказу.

Вважає, що усе зазначене в наказі про звільнення не відповідає дійсності та, як на його думку, спростовується тим, що застосована відповідачем норма, можлива за умов коли працівником допущено невиконання або неналежне виконання покладених на нього трудових функцій навмисно. Зазначене невиконання або неналежне виконання трудових функцій стосується саме трудових обовязків, визначених трудовим договором та систематичністю невиконання таких обовязків. Проте в теексті наказу про звільнення чітко зазначено, що неналежне виконання працівником трудових обовязків скоєно без поважних причин та без умислу.

Крім цього, звертає увагу суду, що наказ № 107 від 10 вересня 2014 року, що наведений, як доказ систематичного порушення трудової дисципліни у наказі № 21 від 13 лютого 2015 року про його звільнення, а саме довготривалого не проходження медичного огляду, внаслідок чого йому, позивачу, було оголошено догану, не відповідає дійсності, оскільки він, позивач, тривалий час виконував іншу роботу, яка не вимагала періодичного медичного огляду, що самим відповідачем безпосередньо зазначено у списку працівників, які підлягають періодичним медичним оглядам військової частини від 12.08.2014 року.

Вважає також, що факти які наведені в наказі № 134 від 29.10.2014 року, що теж зазначений у наказі № 21 від 13 лютого 2015 року про його, позивача, звільнення, як доказ систематичного порушення трудової дисципліни з оголошенням догани, не відповідають дійсності , оскільки 3 хоч і перебував на посаді 2008 року по 17 .02.2015 року, з якої звільнений, разом з тим не працював, а за усним розпорядженням керівництва виконував зовсім інші службові обовязки, нібито у звязку з тимчасовою відсутністю відповідних робіт. Проте його звільнення аргументовано порушенням правил проведення повірки, виконання вимірювань та розрахунку результатів вимірювань, у іншому відділі, до якого його, позивача, посада відношення не має.

Згідно наказу № 134 від 29.10.2014 року, " Про результати службового розслідування", умовами порушень стала безконтрольність за виробничою діяльністю, незнаня стану справ у відділі з боку ТВО начальника відділу, а причиною - нехтування вимог керівних документів та особиста низька трудова дисципліна працівника ОСОБА_1 .. На підставі цього наказу за неналежне виконання посадових обовязків оголошено догану капітану ОСОБА_2 та йому, позивачу. Однак, він є працівником іншого відділу і на нього покладено виконання зовсім інших трудових обов`язків, а виконання роботи не обумовленої трудовим договором відповідача не вправі вимагати від позивача.

Зважає, що відповідач не вправі вимагати від нього, позивача, виконання роботи не обумовленої трудовим договором (ст. 31 КЗпП), тому відмова працівника від виконання роботи, що не входить до кола його обовязків визначених посадовою інструкцією, не є порушенням трудової дисципліни і відповідно такі дії не дають підстав для його, позивача звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Окрім того, зтверджує позивач, перед звільненням відповідач не повідомив його про жодні конкретні підстави чи обставини його звільнення, внаслідок чого він не мав змоги надати свої пояснення та заперечення.

Позивач просить звернути увагу, що керівництво військової частини протягом усього часу не мало жодних притензій щодо якості виконання ним посадових обовязків, передбачених посадовою інструкцією інженераз з метрології (атестації іонізуючих джерел випромінювання) 1 категорії, відділу повірки та регулювання сервісних засобів вимірювання не виявляло, а навпаки за результатами трудової діяльності виплачувало премії( останній раз у грудні 2014 року), та неодноразово заохочувався , що підтверджується записами у трудовій книжці.

Відтак, позивач зазначає, що при розгляді справ даної категорії, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року, суди повинні впраховувати ряд обставин, передбачених п.п. 3,4,7,8, ст. 40 п.1 ст. ст. 41, 147(1), 148, 149, 151 КЗпП України

Також звертає увагу суду, що 29.04.2010 року його, позивача, уже було безпідставно звільнено із займаної посади у зв`язку із виявленою невідповідністю займаній посаді, внаслідок недостатньої кваліфікації наказом № 51 у відповідності до п.2 ст. 40 КЗпП України. Однак, 02.06.2010 року, на підставі розпорядження начальника Центрального Управління метрології та стандартизації ЗСУ № 202/1125 від 27.05.2010 року поновлено на роботі наказом № 56 від 01.06.2010 року.

Як зазначає позивач, зважаючи на вищевикладене, вважає дії відповідача такими, що мають систематичний характер та свідчать про те, що останній має на меті навмисно безпідставно звільнити його із займаної посади з метою забезпечення особистих інтересів в порушення вимог чинного трудового законодавства, і зокрема ст.ст. 31,147,148,149, КЗпП України. Покликаючись на ст. 43 Конституції України, ст. 2-1 , ст. 5-1, ст. 232, КЗпП України, ст. 110 ЦПК України, просить поновити його на роботі на посаді інженера з метрології (атестації іонізуючих джерел випромінювання) 1 категорії, відділу повірки та регулювання сервісних засобів вимірювання, військової частини НОМЕР_1 та стягнути із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.02.2015 року до дня поновлення на роботі.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Пояснення дали аналогічні викладеним в позові та додатково пояснили, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини ОСОБА_3 про скасування наказу від 10.09.2014 року № 107 «Про результати службового розслідування щодо довготривалого не проходження медичного огляду», остаточне рішення по справі не прийнято. Даний наказ зазначений як підстава у наказі № 21 від 13 лютого 2015 року про йогно, позщивача, звільнення.

Підтвердив, що інші накази, як і сам нанказ № 21 від 13 лютого 2015 року ним не оскаржувався і на даний час є нескасований.

Представники відповідача в судовому засідання позовних вимог не визнали, покликаючись на свої письмові заперечення відповідно до яких, вважають, що позовні вимоги не можеуть бути задоволені із наступних підстав: наказ командира частини від 13.02.2015 року № 21 є законним, так як позивач систематично порушував трудову дисципліну, про що свідчать дисциплінарні стягнення накладені на нього відповідно до наказів від 10.09.2014 року № 107, від 29.10.2014 року №134 та від 08.12.2014 року № 156. Всі вони є дійсними та не оскаржені позивачем. Наказ про звільнення № 21 від 13.02.2015 року виданий на підставі акту проведення службового розслідування № 1 від 05.02.2015 року, який позивачем теж не оскаржувався.

У посадовій інструкції, п.3 та п.5 Службових обов`язків ОСОБА_1 , визначено зобов`язання даного працівника, а саме, якісно і своєчасно здійснювати повірку, калібрування засобів вимірювальної техніки військового призначення згідно нормативної документації та відповідальність за якість виконання повірочних, калібрувальних робіт, повноту та якість оформлення результатів цих робіт. Разом з цим, актом проведення службового розслідування встановлено неякісне виробництво цього продукту. Дана обставина також спростовує твердження позивача про застосування до нього адміністративного стягнення з недотриманням встановлених законодавством строків, оскільки порушення позивачем скоєно 27.01.2015 року, командуванню військової частини стало відомо про нього 29.01.2015 року, пояснювальна записка ОСОБА_1 написана 30.01.2015 року, а службове розслідування проведено 05.02.2015 року. Отже, рішення про дисциплінарне стягнення прийняте 13.02.2015 року, прийнято в межах процесуального строку.

Сторона відповідача, як аргумент законного звільнення позхивача, наводить його неадекватну поведінку, і зокрема: відмову від підпису протоколу № 17 від 11.07.2014 року, відмову від підпису наказу від 28.08.2014 року №101, акту від 07.11.2014 року № 27 про відмову отримання направлення на проходження медичного огляду, акту від 21.11.2014 року № 28 про відмову надавати пояснення за фактом порушення трудового розпорядку дня, акту від 10.12.2014 року № 30 про відмову в ознайомленні з наказом. Звертають увагу суду, що така поведінка позивача носить систематичний характер, а відтак просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивач працював на посаді інженера з метрології (атестації іонізуючих джерел випромінювання) 1 категорії, відділу повірки та регулювання сервісних засобів вимірювання, військової частини НОМЕР_1 і дана обставина сторонами не заперечується. Посадові обовязки позивача визначені Посадовою інстркцією інженера з метрології відділу повірки та регулювання сервісних засобів вимірювання, з якими позивач ОСОБА_1 ознайомлений відповідно 25 грудня 2013 року та 25 грудня 2014 року, що й піджтверджується його підписами.

Як вбачається із протоколу № 17 засідання комісії по проведенню бесіди з ОСОБА_1 від 18 липня 2014 року, останній відмовився від підпису про ознайомлення з протоколом.

Згідно наказу командира військової частини № НОМЕР_2 від 28 серпня 2014 року № 101 за фактом не проходження медичного огляду працівником ЗСУ ОСОБА_1 призначено службове розслідування, проведення якого доручено майору ОСОБА_4 ..

Згідно висновку акту від 05 вересня 2014 року, складеного ОСОБА_4 , працівник ОСОБА_1 в порушенняі вимог п.п. 2.16, 2.17 наказу Міністерства охорони здоровя України від 21 травня 2007 року № 246 навмисно не надав Карту працівника, який підлягає періодичному медичному огляду Комісії лікувального закладу,в результаті Комісія не може видати йому медичну довідку про проходження медичного огляду та скласти Заключний акт. Працівник ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 139 КЗпП України, а саме не виконав рорзпорядження командира військової частини щодо проходження періодичного медичного огляду та ст. 14 Закону україни про охорогну праці. ОСОБА_1 умисно ухилився від проходження медогляду. Причиною виявлених порушень працівником ОСОБА_1 є низька особиста виконавча та трудова дисципліна. Умовами порушень є нехтування вимогами наказів та розпоряджень командира частини через особисту невпевненість щодо стану свого здоровя.

Викладені в даному акті обставини, підтверджуються також наявним у матеріалах справи письмовим поясненням ОСОБА_1 від 02 вересня 2014 року та змістом позовної заяви щодо підстав оскарження наказу від 10.09.2014 року № 107 про результати службового розслідування, який на час розгляду даної справи, є чинним.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10 вересня 2014 року

№107, виданого за результатами службового розслідування : ОСОБА_1 відсторонено від роботи із збереженням заробітної плати до проходження ним періодичного медичного огляду; зобовязано останнього пройти (завершити) періодичний медичний огляд в термін до 15.09.2014 року. За невиконання ОСОБА_1 наказу командира частини від 17 квітня 2014 року № 47 " Про проведення періодичного медичного огляду працівників військової частини НОМЕР_1 " працівнику ОСОБА_1 оголошено "Догану"

Згідно наказу командира військової частини № НОМЕР_2 від 24 жовтня 2014 року № 131 призначено службове розслідування, проведення якого доручено майору ОСОБА_5 ..

Відповідно до акту № 26 від 29 жовтня 2014 року, складеного ОСОБА_5 , виявлено ряд порушень, причиною яких є нехтування вимогами керівних документів з метрології та метрологічної діяльності, особиста низька трудова дисципліна працівника ОСОБА_1 .

За результатами службового розслідування , командиром військової частини видано наказ від 29 жовтня 2014 року № 134, відповідно до якого , серед інших рішень, що судом не досліджуються в силду меж позовних вимог, працівнику ЗСУ ОСОБА_1 - інженеру з метрології ( атестації іонізуючих джерел випромінювання) відділу повірки та регулювання сервісних засобів вимірювань, за порушення трудової дисципліни оголошено "Догану".

Відповідно до наказу командира військової частини № НОМЕР_2 від 24 лситопада 2014 року № 145 призначено службове розслідування, проведення якого доручено майору ОСОБА_5 ..

Згідно акту № 29 від 26 листопада 2014 року, складеного ОСОБА_5 , виявлено порушення трудової дисципліни, причиною якого є нехтування вимогами колмандування частини, правилами внутрішнього трудового розпорядку, особиста низька трудова дисципліна працівника ОСОБА_1 .

За результатами службового розслідування , командиром військової частини видано наказ від 08. 12. 2014 року № 156, відповідно до якого , серед інших рішень, що судом не досліджуються в силду меж позовних вимог у даній справі, працівнику ЗСУ ОСОБА_1 - інженеру з метрології ( атестації іонізуючих джерел випромінювання) відділу повірки та регулювання сервісних засобів вимірювань, у відповідності до ст. 147 КЗпП України , оголошено "Догану".

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2015 року № 21 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 17.02.2015 року у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин трудових обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п.3 ст. 40 КЗпП України.

Як зазначено в наказі, підставою для видачі цього наказу слугував акт проведення службового розслідування № 1 від 05.02.2015 року при перевірці якості виконання метрологічних робіт фахівцями частини , за висновками якого виявлені порушення стосуються лише тих обов`язків , які є складовими посадових обов`язків працівника ОСОБА_1 . Неналежне виконання трудових обо`язків скоєно ним без поважних причин, без умислу, через халатність та недбалість, містять систематичний характер. Порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 неодноразово вчиняв і раніше, за що відповідно до наказів від 10.09.2014 року № 107, від 29.10.2014 року №134 та від 08.12. 2014 року № 156 до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани. (а.с.40-41).

Таким чином судом встановлено, що відповідно до проведених перевірок та виданих за їх результатами наказів, ОСОБА_1 неодноразово порушував трудову дисципліну, відмовлявся виконати розпорядження керівника за, що був притягнутий дисциплінарної відповідальності.

Результати перевірок ним не оскаржувалися, а накази не скасовані, що дає підстави суду відхилити всі доводи позивача щодо правомірності його поновалення в посаді з якої він звільнений у відповідності до наказу від 13 лютого 2015 року № 21.

У той же час, відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Отже, позивач перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, повинен був дотримуватись трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку, а також виконувати розпорядження керівника, що останнім не виконувалося і це підтверджується одслідженими судом матеріалами справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, як догана та звільнення.

Частиною 1 ст. 147-1 визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Згідно з ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до ст. 10 та 60 ЦПК України, кеожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом, обгрунтування позивача позовних вимог є припущенням, яке суперечить фактичним матеріалам справи , результати дослідження яких не викликають жодного сумніву. При цьому, суд бере до уваги, що у поясненнях позивача наявні незадоаолення та звинувачення не тільки кеірвника - командира частини, але й інших осіб, у тому числі й лікарів, які на його, позивача думку, порводилися з ним некоректно.

Натомість судом встановлено, що дії командування військової частини в ході вирішення питань розгляду порушень трудової дисципліни збоку праціфвника ОСОБА_1 , відповідали вищевказаним норма трудового законодавства.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, на яку покликається позивач, за передбаченими п.З ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, поновленню на попередній роботі підлягає звільнений без законної підстави працівник, в той час, сам наказ про звільнення № 21 від 13.02.2015 року позивачем не оскаржений і не оскаржується. Відтак, суд приходить до беззаперечного висновку, що позивача звільнено з роботи із займаної посади за п.3 ст. 40 КЗпП України з дотриманням вимог трудового законодавства, а відтак позов про поновлення є безпідставним.

Судові витрати у відповідності з вимогами ст.. 88 ЦПК України підлягають стягненню з позивача ОСОБА_1 на користь держави, оскільки судом не встановлено підстав для його звільнення від такої оплати..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 8, 10,31,60, 208 - 210, 212-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі в посаді інженера з метрології (атестації іонізуючих джерел випромінювання) 1 категорії, відділу повірки та регулювання сервісних засобів вимірювання, військової частини НОМЕР_1 , що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17 лютого 2015 року до дня поновлення на роботі, за відсутністю на те підстав.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області, через суд, що ухвалив рішення.

Суддя В. Кузь