Номер провадження: 22-ц/785/958/15
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу і розподіл спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, укладеного з відповідачем, та зареєстрованого 24.11.2006року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, залишивши позивачу прізвище "ОСОБА_2", та про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на ? частку житлової двокімнатної квартири №72, загальною площею 67,6 кв. м., розташованої на 9-му поверсі в секції № 2 у житловому будинку АДРЕСА_1, та визнання права власності за ОСОБА_3 на ? частку вказаної квартири. Позивач та її представники посилалася на те, що шлюб існує формально, що сімейні стосунки сторін припинені з 2012 року, що спільне господарство сторонами не ведеться і спільних дітей вони не мають. Позивач та її представники також зазначали, що за час перебування у шлюбі саме подружжям було придбано двокімнатну квартиру, яка підлягає поділу у рівних частках.

Відповідач та його представник позов визнали частково, не погодившись з позовом про розподіл спільного сумісного майна подружжя. У квітні 2014 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання спірної квартири його особистою приватною власністю. Відповідач та його представник посилались на те, що спірна квартира була придбана відповідачем за його особисті кошти, отримані від продажу його частки у приватному будинку.

Позивач ОСОБА_2 та її представники проти зустрічного позову заперечували, посилаючись на презумпцію виникнення спільної сумісної власності подружжя, на недоведеність факту придбання квартири за власні кошти ОСОБА_3

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Шлюб, зареєстрований 24 листопада 2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 2174, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які від шлюбу не мають дітей, - розірвано. Ухвалено шлюб вважати розірваним у день набрання чинності рішенням. Позивачу ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишено прізвище "ОСОБА_2" та відповідачу ОСОБА_3 залишено прізвище "ОСОБА_3". В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 - задоволено. Визнано двокімнатну квартиру № 72, загальною площею 67,6 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1, особистою приватною власністю ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 01 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю - скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Проти апеляційної скарги заперечує відповідач та його представник. У решті рішення суду сторонами не оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

За правилами ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду за одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя і задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира набута відповідачем за рахунок коштів, отриманих ним від продажу дошлюбної частини будинку, тобто за рахунок коштів, які належали йому особисто, та з того, що позивач надані відповідачем докази належними і допустимими доказами не спростувала.

З таким висновком суду повністю погоджується і колегія суддів.

За змістом ст. ст. 60 ч.1,69 ч.1,70 ч.1 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; у разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Разом з тим, згідно зі ст. 57 ч.1 п.3 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2006 року. (а.с.5) На момент укладення шлюбу відповідач ОСОБА_3 мав дошлюбне нерухоме майно. Зокрема разом з батьками: та іншими членами своєї родини відповідач був співвласником житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_2, отриманого родиною в порядку приватизації та спадкування. (а.с.39,130-136,138-139141) 04 жовтня 2007 року ОСОБА_3 разом з батьками ОСОБА_4, ОСОБА_5 та братом ОСОБА_6 продали вказаний будинок разом з земельною ділянкою гр-ці ОСОБА_7, яка за змістом угоди про задаток та спільної розписки усього сплатила їм за придбаний будинок та земельну ділянку 520 тис. дол. США ( 26.09.2007р. - 50 тис. дол.. США, 04.10.2007р. - 470 тис. дол.. США.) (а.с.46,137, 166-171,216,219зв.) Отримані від продажу частини дошлюбного будинку кошти 04 жовтня 2007р., тобто в день укладення вищезгаданого договору купівлі-продажу від 04.10.2007р., відповідач ОСОБА_3 у сумі 90 тис. дол. США вніс на депозитний рахунок в ПАТ КБ "Приватбанк" НОМЕР_1 як інвалютний депозитний вклад "Приват-вклад, USD". (а.с.40,216) Одночасно з ним свої кошти в банк внесли члени його родини ОСОБА_5, ОСОБА_8, що підтверджується наданими апеляційному суду відповідними виписками із рахунків у банку.(а.с.167,171)

16 жовтня 2007 року між директором ТОВ МП БФ "Бастма", громадянином ОСОБА_9 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено угоду про заміну сторони у договорі № 87/72/06 від 10.01.2006р. про інвестування в будівництво 10-ти поверхового двухсекційного житлового будинку будівельний АДРЕСА_3, за умовами якого інвестору по закінченню будівництва мала бути передана 2-кімнатна квартира ( будівельний № 72) загальною площею 68,82 кв. м, розташовану на 9 поверсі, в секції 2. За умовами угоди сплачені кошти (інвестиційний внесок) у сумі 330164грн. зараховувались в суму виконання зобов'язань ОСОБА_3, як інвестора.(а.с.159-162) В цей же день 16.10.2007р. ОСОБА_3 з вищезгаданого депозитного вкладу було знято кошти у сумі 89990 дол. США, які за розпискою в цей же день у сумі 89466 дол. США були передані попередньому інвестору ОСОБА_9.(а.с.81-82,216,43-44) 11 серпня 2008р. ТОВ МП "Брокерська фірма "Бастма" на виконання вищевказаного договору про інвестування та угоди про заміну сторони в договорі передали ОСОБА_3 у власність двохкімнатну квартиру № 72, загальною площею 67,6 кв. м, розташовану на 9 поверсі в секції 2, в житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с.163) 13 жовтня 2008 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на двокімнатну квартиру № 72, загальною площею 67,6 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1. У свідоцтві зазначено, що воно видано на підставі договору № 87/72/06стр про інвестування від 10.01.2006р. та угоди від 16.10.2007р. про заміну сторони в згаданому договорі, та акту № 72 прийому-передачі квартири № 72 від 11.08.2008р.(а.с.69)

Із наданої апеляційному суду виписки із рахунків відповідача, відкритих в ПАТ КБ "Приватбанк" вбачається, що до моменту отримання відповідачем авансу за підготовлений до продажу родиною будинку та до отримання відповідачем коштів за проданий будинок, подружжя спільних коштів на рахунках у банку не мало. (а.с.215-223)

Враховуючи встановлене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спірна квартира була придбана позивачем виключно за рахунок коштів, отриманих ним від продажу належної йому до шлюбу частки у житловому будинку, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю, і у зв'язку з цим вона поділу між подружжям не підлягає. Висновки суду ґрунтуються на доказах, які між собою узгоджуються, на вимогах закону та на нижченаведеному роз'ясненні Верховного Суду України.

За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (23), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання; майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох."

У відповідності до вимог ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані відповідачем докази щодо отримання ним грошових коштів від продажу дошлюбної частки будинку (розписки, банківські квитанції, виписки із банківських рахунків тощо) позивач та її представники не спростували, а тому їх посилання в апеляційній скарзі на презумпцію виникнення спільної сумісної власності подружжя, на те що суд незаконно поклав обов'язок на позивача доводити приналежність майна до спільної сумісної власності подружжя визнаються неспроможними.

Доводи позивача та її представника про те, що в договорі купівлі-продажу приватного будинку належного родині відповідача зазначено іншу суму в гривнях і ця сума складає 1525303 грн., що становило на той час 302040 дол. США, і що вона не відповідає сумі вказаній в розписці покупця також до уваги не беруться, оскільки договір купівлі-продажу приватного будинку належного родині відповідача було укладено 04 жовтня 2007 року, і саме в цей день 90 тис. дол. США відповідачем було покладено на його рахунок у банку. Та водночас саме з цього рахунку 16 жовтня 2007 року було знято відповідачем грошові кошти і сплачено інвестору 16 жовтня 2007 року за переуступку прав інвестора по договору № 87/72/06 про інвестування від 10.01.2006р. А крім того, за будь-яких обставин, виходячи із частки відповідача ( ? від 1525303 грн., тобто 381325,75 грн.) зазначеної у договорі купівлі-продажу приватного будинку від 04.10.2007р., та виходячи із суми інвестиції зазначеної у договорі інвестування від 10.01.2006р., (складає 330164 грн. - екв.65379 дол. США), неможливо зробити висновок, що отримані відповідачем грошові кошти від продажу частки будинку були недостатніми для набуття речового права на нерухоме майно за угодою від 16.10.2007р. про заміну сторони в договорі інвестування.

Посилання представника позивача в письмових поясненнях на договір завдатку по продажу належного родині відповідача приватного будинку, зокрема на передбачені ним штрафні санкції, які могли бути сплачені відповідачем, є виключно припущенням, не підтвердженим жодним доказом, у зв'язку з чим до уваги не береться.

Доводи представника позивача про те, що відповідач мав тільки 55510 дол. США, що він ніде не працював, а позивач мала 50 тис. дол. США, що вона працювала та їй допомагали батьки, а тому спірна квартира є спільним подружнім майном, враховуючи вищенаведені докази, які між собою узгоджуються, є неспроможними.

Посилання представника позивача на те, що позивач отримала від своєї матері в особі бабусі від здійсненого 11 грудня 2007 року продажу квартири в Гомельській області р. Білорусь грошові кошти у сумі 23 тис. дол. США, які були витрачені подружжям на ремонт спірної квартири, внаслідок чого істотно збільшилася вартість спірної квартири до уваги також не беруться, виходячи з наступного. Вбачається, що позивач на істотне збільшення цінності набутої відповідачем квартири за час їх спільного проживання у суді першої інстанції не посилалась. Докази стану квартири на момент набуття та докази збільшення її вартості з моменту набуття за час спільного проживання сторін, внаслідок суттєвих затрат особистих коштів або спільних коштів подружжя, позивачем не надавались, і таких в матеріалах справи немає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що законні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування правильного та справедливого рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у позові відсутні.

Керуючись ст. ст. 303,307ч.1п.1,308,313-314,315-317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: Є.С. Сєвєрова А.І. Дрішлюк