Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"27" листопада 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

Судді - Адамовича О.Й.

За участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ПАТ "Європейський ОСОБА_1" до ОСОБА_2 про стягнення зайво сплаченої орендної плати за договором оренди, -

В С Т А Н О В И В

ПАТ "Європейський ОСОБА_1" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення зайво сплаченої орендної плати за Договором оренди від 01.09.2013 року у розмірі 23450,00 грн та 3% річних у розмірі 612,90 грн. за неналежне виконання зобов'язань.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.08.2013 року ПАТ "Європейський ОСОБА_1" та ОСОБА_2 уклали договір оренди, згідно якого відповідач передав в оренду позивачу нежиле приміщення строком до 30.06.2016 року.

На виконання умов договору орендар 29.08.2013 року перерахував на рахунок орендодавця орендну плату за перший та останній місяць оренди.

У жовтні 2014 року орендодавець надіслав на адресу уповноваженої особи Тимчасової адміністрації АТ «ЄВРОГАЗБАНК» ОСОБА_3 лист, в якому повідомив про дострокове розірвання договору оренди та вимагав повернути орендоване приміщення у спосіб та строки передбачені договором. Таким чином, договір оренди був достроково розірваний на вимогу орендодавця з 10.10.2014 року.

Позивач вказує на те, що оскільки договір оренди був розірваний достроково, то сплачена орендарем орендна плата за останній місяць оренди приміщення, а саме червень 2016 року, підлягає поверненню.

Також позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за неналежне виконання зобов'язань, оскільки договір оренди був розірваний 10.10.2014 року, при цьому платіж за останній місяць оренди не був повернутий орендарю.

У судове засідання представник позивача не зявився. 26.11.2015 року подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

В запереченнях проти позову від 09.10.2015 року представник відповідача вказав, що дійсно було укладено договір оренди між ПАТ "Європейський ОСОБА_1" та ОСОБА_2. Відповідно до договору оренди було встановлено орендну плату за користування у сумі 23450,00 грн. за місяць (а.с. 34).

Однак, з червня місяця 2014 року орендарем орендні платежі проводились несвоєчасно.

01.09.2014 року на прохання уповноваженої особи Тимчасової адміністрації АТ «ЄВРОГАЗБАНК» ОСОБА_3 було укладено додатковий договір, яким було зменшено розмір орендної плати до 16000,00 грн за місяць строком до 01.02.2015 року.

Однак орендарем не було проведено оплату орендної плати за липень-жовтень 2014 року на суму 64000,00 грн., тому договір оренди був розірваний достроково.

На момент дострокового розірвання договору у позивача існувала заборгованість перед відповідачем у розмірі 48000,00 грн., тому авансовий платіж за останній місяць оренди було зараховано в рахунок погашення заборгованості по орендній платі.

Також представник відповідача вказав, що договором оренди було передбачено наступне: орендар не звільняється від внесення всієї суми орендної плати до дня фактичної здачі приміщення. Акт прийому-передачі приміщення з оренди було підписано лише 08.06.2015 року, таким чином, заборгованість позивача перед відповідачем за договором оренди від 01.08.2013 року збільшилась до 161250,00 грн. факт наявності цієї заборгованості встановлено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.08.2015 року по справі №22-ц/796/921/2015, тому дані обставини не потребують доказуванню.

В додаткових запереченнях проти позову (а.с. 45) представник відповідача вказує на те, що відносини між позивачем та відповідачем щодо заборгованості по договору оренди нерухомого майна вирішені судовими рішеннями Оболонського районного суду м. Києва від 28.05.2015 року та апеляційним судом м. Києва від 26.08.2015 року та на підставі яких порушено виконавче провадження та видано виконавчі листи, що підтверджує відсутність заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ "Європейський ОСОБА_1", тому просить суд відмовити в задоволені позову.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступне.

01.08.2013 року між ПАТ "Європейський ОСОБА_1" (орендар за договором) та ОСОБА_2 (орендодавець за договором) було укладено договір оренди нежилого приміщення за адресою: м. Житомир, вул. М. Бердичівська, 16 (а.с. 7-13). Даний договір було укладено строком до 30.06.2016 року, на умовах сплати орендної плати в розмірі 23450грн. щомісяця (п.3.1. договору).

Відповідно до п. 3.3. даного договору орендар зобов'язаний протягом 25 робочих днів з дня підписання сторонами акту прийому-передачі майна, що є предметом даного договору перерахувати авансовим платежем орендодавцю орендну плату за перший та останній місяць оренди.

На виконання умов договору оренди позивач 29.08.2013 року перерахував на рахунок орендодавця орендну плату за перший та останній місяць оренди, що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с. 15).

01.09.2014 року між сторонами було укладено додатковий договір, яким було зменшено розмір орендної плати до 16000,00 грн за місяць строком до 01.02.2015 року.

10.10.2014 року орендодавець надіслав на адресу уповноваженої особи Тимчасової адміністрації АТ «ЄВРОГАЗБАНК» ОСОБА_3 лист, в якому повідомив про дострокове розірвання договору оренди, у зв'язку з порушенням умов оплати оренди та просив повернути орендоване приміщення у спосіб та строки передбачені договором (а.с. 16).

Сторони визнають обставини розірвання договору оренди з 10.10.2014р.

У відповідності з вимогами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з рішення апеляційного суду м. Києва від 26.08.2015р. у справі №22-ц/796/9217/2015 за позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 до ПАТ "Єврогазбанк" про стягнення заборгованості з орендної плати, орендар своєчасно не сплачував грошові кошти за договором оренди та додатковим договором, фактично користуючись приміщенням, в наслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 27.05.2015р. становила 161 951,75грн., і складалася із заборгованості за договором від 01.08.2013р. за липень 2014р.- листопад 2014р. в сумі 58 900,00грн.; пені за несвоєчасну оплату орендної плати за червень 2014р.- 701,75грн., заборгованості за договором оренди за грудень 2014р.- січень 2015р.- 32000,00грн.; заборгованості за договором оренди за лютий 2015р.- квітень 2015р.- 70350,00грн.

Таким чином, можна зробити висновок про те, що плата за останній місяць оренди не була врахована судом при визначенні розміру заборгованості орендаря перед орендодавцем. Тому, посилання представника відповідача в своїх запереченнях на обставину врахування даної суми в розрахунку, суд вважає необґрунтованими. Будь-яких доказів зарахування авансового платежу за червень 2016 року в рахунок боргу відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Оскільки, договір оренди був розірваний достроково в жовтні 2014 року, відносини між позивачем та відповідачем щодо заборгованості по договору оренди нерухомого майна вирішені судовими рішеннями Оболонського районного суду м. Києва від 28.05.2015 року та апеляційним судом м. Києва від 26.08.2015 року, при цьому авансовий платіж за оренду майна в червні 2016 року не був включений в розрахунок заборгованості і дана обставина не спростована доводами відповідача, суд вважає, що позов в частині стягнення 23450грн. підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованим позов в частині стягнення з відповідача 3% річних за неналежне виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України визначено обов'язок боржника сплатити три проценти річних та інфляційні нарахування, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно ч.2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що після розірвання договору оренди між сторонами припинилися договірні зобов'язання, при цьому сплачені авансовим платежем грошові кошти в сумі 23450грн. набули правового статусу безпідставно збереженого (набутого) майна, а тому не можна вважати обов'язок відповідача з їх повернення грошовим зобов'язанням, за невиконання якого передбачається відповідальність у вигляді сплати інфляційних та річних.

Крім того, позивачем не надано доказів надіслання відповідачу вимоги про повернення сплачених коштів після розірвання договору.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалене рішення, звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 610, 611, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, ч.2ст.158, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ПАТ "Європейський ОСОБА_1" (код ЄДР 34693790) - 23450,00 грн. коштів сплачених авансовим платижем за договором оренди від 01.09.2013 року.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави - 234,50грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. Й. Адамович