04 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів,
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про виключення з актового запису про народження відомості про батька,
за касаційною скаргою ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем, в період шлюбу народилася дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає разом з ОСОБА_4 та займається її вихованням та утриманням. ОСОБА_5 майнової допомоги не надає, інших дітей не має, аліменти нікому не виплачує. ОСОБА_4 просила стягнути аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку ОСОБА_5 щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття та стягнути кошти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку ОСОБА_5 на період відпустки по догляду за донькою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею трирічного віку.
У грудні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду зі зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_4 про виключення з актового запису про народження відомості про батька.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що на момент реєстрації шлюбу ОСОБА_4 була вагітною, разом сторони прожили два місяці, після чого ОСОБА_4 пішла до колишнього співмешканця, який і був присутній при пологах та зустрічав її з пологового будинку, тому вважає, що він не є батьком дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Ураховуючи викладене, ОСОБА_5 просив виключити з актового запису про народження доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, запис про батька ОСОБА_5 та розірвати шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4
Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від
12 травня 2015 року провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про виключення з актового запису про народження відомості про батька закрито в частині позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу на підставі ст. 110 СК України.
Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від

14 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на одну дитину, починаючи з

04 листопада 2014 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до

04 вересня 2032 року включно. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно з дня подачі заяви, тобто з 04 листопада 2014 року та до 07 травня 2015 року включно. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про виключення з актового запису про народження відомості про батька відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць на підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 27 липня

2015 року рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 травня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на неповнолітню доньку в розмірі 500 грн щомісячно починаючи з 04 листопада 2014 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 04 вересня 2032 року включно, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із наявності підстав передбачених ст. ст. 80, 84, 180 СК України, при цьому врахувавши майновий стан відповідача.

Судами встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 лютого 2014 року, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_4 не проживає з відповідачем. Майнової допомоги ОСОБА_5 на утримання дитини та позивача не надає.

Звернувшись до суду з даним позовом в листопаді 2014 року, ОСОБА_4 просила стягнути аліменти на дитину з відповідача у розмірі частки від заробітку, оскільки ОСОБА_5 здорова, працездатна особа,

1993 року народження.

07 травня 2015 року ОСОБА_5 звільнився з роботи елетрозварювальника в ДП «Ферротранс» у зв'язку з переїздом в іншу місцевість.

Частиною. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У силу положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Отже, відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та які на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

При цьому дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ураховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України) встановили фактичні обставини справи та прийшли до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_5 не надав суду належних доказів наявності в нього мінливого заробітку та підтвердження його доводів щодо спроможності сплачувати позивачу щомісячно по 500 грн на утримання дочки.

Визначаючи строк, з якого стягуються аліменти на утримання дружини, суди посилаючись на норми ст. 79, ч. 2 ст. 84 СК України, відповідно до яких аліменти на утримання дружини присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, право на утримання припиняється у разі досягнення дитиною трьох років, дійшли правильного висновку, що з урахуванням обставин справи, пов'язаних із звільненням ОСОБА_5 необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти від дня пред'явлення позову і до дня звільнення його з роботи, оскільки він звільнився за власним бажанням, а в цей період він міг надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дружини в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про виключення з актового запису про народження відомості про батька рішення суду першої інстанції в апеляційному поряду не переглядалось та в касаційному порядку не оскаржується, а тому судом касаційної інстанції не перевіряється.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 травня 2015 року в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ухвали апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від

14 травня 2015 року в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про виключення з актового запису про народження відомості про батька залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко