Номер провадження: 22-ц/785/6893/15
Головуючий у першій інстанції Виноградова Н. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Стояновій Л.І.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та представника ТОВ «Енергія і газ Україна» - Фіщенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 06 липня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ Україна» про визнання рішення про звільнення протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

13 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, який у подальшому був ним уточнений, до ТОВ «Енергія і газ Україна» про визнання рішення про звільнення протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивач з 26.08.2008 року працював у відповідача на посаді начальника групи матеріально - технічного забезпечення.

13.10.2014 року ОСОБА_3 було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку із скороченням штату. Однак, позивач вважає дане звільнення незаконним, так як йому не було запропоновано іншу посаду на підприємстві. На підставі зазначеного ОСОБА_3 звернувся до суду із даним позовом та просив його задовольнити, визнати незаконними і скасувати наказ про його звільнення, поновити його на роботі, та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13.10.2014 року по 05.02.2015 рік у розмірі 38 242,80 гривень та середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення суду про поновлення на роботі, а також моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень.

В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Енергія і газ Україна» заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його недоведеність та безпідставність, пояснивши, що позивача за 2 місяця до звільнення було попереджено про те, що на підприємстві відбулось скорочення штату. Іншої посади із числа вакансій, які тимчасово існували на підприємстві запропоновано не було, у зв'язку із тим, що дані посади були запропоновані робітникам, які мали переважне право на залишення на роботі. Крім того, позивачем не доведено щодо заподіяння йому моральної шкоди.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 06 липня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Енергія і газ Україна» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 8 840,10 гривень.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Енергія і газ Україна» на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, та заперечення на апеляцію, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У відповідності до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Державна служба зайнятості пропонує працівникові роботу в тій же чи іншій місцевості за його професією, спеціальністю, кваліфікацією, а при її відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. При необхідності працівника може бути направлено, за його згодою, на навчання новій професії (спеціальності) з наступним наданням йому роботи.

Місцевим судом встановлено, що позивача було звільнено з посади начальника групи матеріально - технічного забезпечення відповідно до наказу №98-П від 13.10.2014 року на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України.

За два місяці до звільнення ОСОБА_3 було попереджено про те, що на підприємстві відбулось скорочення штату відповідно до наказу №69 від 28 липня 2014 року.

Також слід зазначити, що в матеріалах справи наявний протокол засідання профсоюзного комітету ТОВ «Енергія і газ України» №3/14 від 08 вересня 2014 року, відповідно до якого профкомітет надав згоду на звільнення позивача ОСОБА_3 із займаної ним посади.

Отже, розглядаючи спір, місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами та дійшов до обгрунтованого висновку про те, що при звільненні позивача ОСОБА_3 усі вимоги чинного трудового законодавства були дотримані. А на вакантні посади відповідачем були прийняті особи, які мають вищу кваліфікацію ніж позивач.

Суд першої інстанції перевірив усі докази, які навів позивач ОСОБА_3 у підтвердження своїх вимог, а представник відповідача ТОВ «Енергія і газ Україна» - у підтвердження своїх заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив вірний висновок про часткове задоволення позовних вимог.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що він мав переважне право на залишення на роботі перед іншими особами, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено, що у відповідності до ч. 1 ст. 42 КЗпП України кваліфікація позивача є нижчою перед іншими працівниками.

У зв'язку з встановленням вищенаведеного відсутні підстави для перевірки переважного права позивача на залишення на роботі у відповідності до ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

Отже, доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак вона може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков

Р.Д. Громік