АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/6688/14-ц
Провадження № 22-ц/792/904/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Фанди В.П., Спірідонової Т.В.

при секретарі: Дорощук О.М.

з участю: представників: апелянта - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20 березня 2015 року, по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права спільної сумісної власності на ? частину квартири та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_3, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що з відповідачем стали проживати однією сім'єю з 1998 року у квартирі її батьків АДРЕСА_1. За час спільного проживання вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. У 2005 році з відповідачем прийняли рішення про укладення договору будівельного підряду про дольове житлове будівництво ТОВ «Укрстандарт». Об'єктом будівництва стала квартира за АДРЕСА_2. Внески на будівництво квартири сплачувалися із сімейного бюджету. З 2008 року після здачі будинку у експлуатацію, за спільні кошти розпочато ремонтно-оздоблювальні роботи спірної квартири. У 2013 році, ОСОБА_4 продав спірну квартиру ОСОБА_5. Відповідач не визнає її права власності на частину квартири.

У зв'язку з цим, після уточнення позовних вимог, позивач просила суд встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без шлюбу з серпня 1998 до лютого 2013 року; квартиру АДРЕСА_2 визнати спільним сумісним майном, набутим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в період спільного проживання та поділити; визнати право власності ОСОБА_3 на ? частину зазначеної квартири; визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20 березня 2015 року у позові відмовлено.

____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Салоїд Н.М. Категорія:2,19,20,59

Доповідач: Купельський А.В.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити.

Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Посилається на те, що вона вносила кошти на придбання квартири, на здійснення у ній ремонту та умеблювання, що судом не було прийнято до уваги.

Апелянт вказує, що суд не прийняв до уваги покази свідків, які зазначали, що ОСОБА_4 особисто повідомляв, що спірна квартира придбавається для спільного проживання з ОСОБА_3.

ОСОБА_3 вказує, що суд проігнорував велику кількість світлин, де вони з відповідачем разом, що не може розцінюватись інакше, як проживання однією сім'єю.

Апелянт зазначає, що судом не знайдено жодного підтвердження того, що сторони мали суто ділові стосунки, оскільки не існує жодних договорів про співпрацю чи партнерство, бізнес вели як сім'я.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що відповідачем 14 грудня 2005 року укладений контракт будівельного підряду про дольове житлове будівництво за № 98-6/2/2005 із товариством з обмеженою відповідальністю «Укрстандарт» на будівництво та передачу у власність двокімнатної квартири АДРЕСА_2. За цим договором ОСОБА_4 оплачував вартість будівельних робіт у визначений строк, шляхом передачі коштів у банк на рахунок підприємства періодичними платежами. На підставі цього договору, відповідач отримав у власність закріплений за ним об'єкт інвестування (а. с. 6-8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з підстав недоведеності факту проживання однією сім'єю.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Суд, відповідно до п. 5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові N 6-37цс11 від 20 лютого 2012 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно з положеннями ст.74 СК України та роз'ясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі і між ним склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Також, відповідно до роз'яснень п. п. 23, 24 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте до шлюбу, або за час шлюбу, але за кошти, що належали одному з подружжя особисто.

Зокрема, обов'язковому встановленню та доказуванню підлягають факти придбання одним з подружжя майна під час спільного чи окремого проживання незалежно від реєстрації чи розірвання шлюбу, обсяг спірного майна, обсяг трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох при створенні спільної власності подружжя та, залежно від установленого, розмір часток подружжя у спільній сумісній власності.

Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно зі ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В силу ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної власності, подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

За положеннями ст. ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку доказам у справі, суд першої інстанції правильно зазначив у оскаржуваному рішенні, що свідчення свідків та фото з сімейного архіву не свідчать беззаперечно про проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та наявності у них стійких відносин, як подружжя, зазначивши при цьому, що сторони зареєстровані постійно за різними адресами, із чого вбачається окреме їх проживання, а відвідування відповідачем квартири відповідачки обумовлене тим, що вони партнери по бізнесу.

З матеріалів справи також видно, що на підтвердження своїх позовних вимог щодо спільного з відповідачем придбання квартири, позивач посилалась на зазначення на договорах, що укладав відповідач, номерів її телефонів.

Відповідач, спростовуючи зазначене посилався на те, що в нього не було телефону, тому він для зв'язку надавав ці телефони, оскільки часто зустрічався з ОСОБА_3 по роботі. Зміст цих документів не містить у собі інформації щодо спільного проживання сторін, тому у розумінні ст.ст. 57, 58 ЦПК України ці письмові докази не є належними і не можуть бути взятими до уваги судом.

Не заслуговує на увагу і посилання позивача та її представника на підтвердження вимог, стосовно спільного бюджету.

Позивач в ході судового розгляду підтвердила, що коштів у будівництво квартири вона не вкладала, а лише вклала кошти у придбання меблів до спірної квартири, а зняті нею з депозитного рахунку кошти вкладені у нові відкриті вклади та не свідчать про використання їх на оплату вартості спірної квартири.

При розгляді справи в апеляційному суді, позивачем не надано інших доказів щодо предмету спору, окрім наданих суду під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Обов'язковою умовою визнання майна спільним на підставі ст.74 СК України, є спільне проживання чоловіка та жінки, а також спільне придбання майна.

Всупереч вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, позивач не довела ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

Оскільки позивачем не надано належних доказів щодо спільного проживання з відповідачем однією сім'єю і спільного придбання квартири і іншого майна, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову.

Судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені, застосовані вірно, постановлено законне і обґрунтоване рішення.

Посилання апелянта, що судом не було прийнято до уваги, що нею вносилися кошти на придбання квартири, на здійснення у ній ремонту та умеблювання є необґрунтованими і не підтвердженні належними доказами.

Не може бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта, що суд не прийняв до уваги покази свідків, які зазначали, що ОСОБА_4 особисто повідомляв їх, що спірна квартира придбавається для спільного проживання з ОСОБА_3, проігнорував велику кількість світлин, де вони з відповідачем разом, що не може розцінюватись інакше, як проживання однією сім'єю.

Зазначені покази та світлини не можуть бути безперечними доказами проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та наявності у них стійких відносин, як подружжя.

Суперечливим є посилання апелянта, що судом не знайдено жодного підтвердження того, що сторони мали суто ділові стосунки, оскільки не існує жодних договорів про співпрацю чи партнерство, бізнес вели як сім'я. Про співпрацю та партнерство зазначали свідки допитані в суді.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду А.В. Купельський