Справа № 125/751/14-ц Провадження № 22-ц/772/213/2015Головуючий в суді першої інстанції Переверзєв С. В.
Категорія 48Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Голоти Л.О.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2014 року про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль, та виділення його в натурі, -

встановила:

В березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на автомобіль Fiat Doblo Cargo Multijet 1.3 diesel, зареєстрований на ім'я ОСОБА_2, який є спільною сумісною власністю подружжя, зобов'язавши позивача сплатити відповідачу грошову компенсацію в розмірі 2000 дол. США, відповідно до його частки у спільній власності.

17 листопада 2014 року ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний автомобіль, накладення заборони його відчуження та передачі автомобіля на зберігання на штрафмайданчик.

Заяву обґрунтовувала тим, що під час розгляду справи з'ясувалося, що 11 грудня 2013 року відповідач надав ОСОБА_4 довіреність на право розпоряджатися (продати, обміняти, здавати в оренду, позичку, передавати в заставу тощо) спірним автомобілем, проте згоди на укладення даного договору позивач не надавала. Незважаючи на це, спільний автомобіль був проданий гр. ОСОБА_5, а тому невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим або утруднити виконання рішення суду.

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2014 року заяву задоволено.

Накладено арешт на автомобіль Fiat Doblo пасажирський-В, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, зареєстрований у ВРЕР ДАІ з обслуговуванням м. Біла Церква Білоцерківського та Сквирського районів при УДАІ ГУМВС України у Київській області.

Накладено заборону відчуження вищевказаного автомобіля.

Передано автомобіль на зберігання на штрафмайданчик.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції змінити, скасувавши рішення про передачу автомобіля на зберігання на штрафмайданчик, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що ухвала суду є немотивованою, при цьому суд вийшов за межі заявлених вимог та прийняв рішення про передачу вказаного автомобіля на зберігання на штрафмайданчик, чим умисно погіршив становище відповідача, оскільки на нього буде покладено обов'язок оплати послуг штрафмайданчика.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Позивач ОСОБА_3 та її представник - адвокат ОСОБА_6 проти апеляційної скарги заперечили, просили суд її відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку про те, що скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль проданий, позивач позбавлена можливості користуватися своїм майном і сторони добровільно вирішити спір не можуть.

З таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитися неможливо.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії;передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.(п.п. 1, 2, 7 ч. 1 ст. 152 ЦПК України).

За змістом ч.ч.2, 3 ст. 152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 153 ЦПК України про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена. Копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п. 10 постанови пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як роз'яснено в п.2 вищевказаної постанови, вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але зурахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили .

Судам слід ураховувати, що у справах окремих категорій позови можна забезпечувати за допомогою спеціальних заходів, які регулюються нормами відповідних законів.

З аналізу ч. 2 ст. 152 ЦПК України вбачається, що законодавець надає право застосовувати інші види забезпечення позову як передбачені іншими законами, так і не передбачені іншими законами, проте такі види не можуть застосовуватись, якщо вони ведуть до порушення імперативних норм (як загальних для всіх процесуальних інститутів, так і спеціальних , що поширюються лише на інститут забезпечення позову).

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову в частині передачі спірного автомобіля на зберігання на штрафмайданчик, суд першої інстанції не встановив відповідність даного виду забезпечення позову позовним вимогам та не зазначив порядку його виконання.

Так, зокрема судом не визначено найменування органу, установи власника спеціального майданчика та адресу місця зберігання транспортного засобу, а також на кого покладається обов'язок оплати послуг по транспортуванню та зберіганню автомобіля на спеціальному майданчику, її розмір та порядок оплати, а також на кого покладено обов'язок виконання зазначеної ухвали.

Заходи забезпечення позову не повинні порушувати принципу змагальності та процесуального рівноправ'я сторін.

Від з'ясування вказаних обставин залежить правильне вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Отже, при вирішенні даного питання судом першої інстанції не дотримано норм процесуального права, а тому відповідно до п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2014 року скасувати, а вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ Л.О. Голота

/підпис/ Ю.Б. Войтко

З оригіналом вірно: