Справа № 127/8880/15-ц Провадження № 22-ц/772/3041/2015Головуючий в суді першої інстанції Прокопчук А. В.
Категорія 57Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Сопруна В.В., Шемети Т.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: позивача ОСОБА_2; представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Літинський молочний завод», фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди,

В с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Літинський молочний завод» про стягнення відшкодування і просив встановити, що відповідачем порушено його право споживача на отримання за власні кошти якісної продукції і нанесення йому шкоди неякісною продукцією, що реалізовувалась через торгову мережу кіоску-магазину відповідача та просив стягнути з відповідача на його користь 100 000 гр. справедливої сатисфакції за понесену моральну шкоду, страждання і витрати на лікування для відновлення нормальних життєвих зв'язків. В ході розгляду справи у суді позивач 26.06.2015 року подав заяву, якою просив при задоволенні його позову повністю або частково, всю суму стягнення з відповідача перерахувати у фонд допомоги АТО в захист України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 6 липня 2015 року задоволено клопотання позивача і до участі у справі залучено співвідповідачем фізичну особу-підприємця ОСОБА_4

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької обалсті від 16 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПрАТ «Літинський молочний завод» і фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким його позовну заяву задовольнити частково, стягнувши з товариства 49 000 гр. та 500 гр. із суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_4, як сатисфакцію нанесення моральної шкоди і матеріальних витрат.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним через порушення норм процесуального і матеріального права.

В судовому засіданні позивач підтримав свою апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник відповідача ПрАТ «Літинський молочний завод» заперечив апеляційну скаргу, просить її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Співвідповідач ОСОБА_4, будучи своєчасно і належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася і не надала письмових заперечень на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

За правилами статті 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, проте не обмежений такими доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом по справі встановлено, що відповідач Приватне акціонерне товариство «Літинський молочний завод» займається виробництвом і реалізацією «Біо-кефіру 2,5 %» ТМ «Білозгар», якого у квітні 2015 року вироблено 11687,6 кг, реалізовано 11134 кг (а. с. 46).

Згідно інформації, викладеної ПрАТ «Літинський молочний завод» у листі № 825 від 2.07.2015 року за період з 20 березня 2015 року по 15 квітня 2015 року біо-кефір, 2,5 % жирності, згідно ТУ України 7-98, вироблявся по технологічній інструкції, затвердженій 25 січня 2014 року. Зображення пакувальних матеріалів у вигляді стаканчиків і кришок містяться на звороті аркуша 45 цивільної справи. На стаканчику зазначено, що дата виготовлення вказана тисненням на кришці (а. с. 45).

Свою продукцію - «Біо-кефір 2,5 % жиру», відповідач для реалізації поставляє фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 на підставі договору поставки № 0201КН від 2 січня 2015 року, терміном дії до 31 грудня 2015 року (а. с. 25, 100, 102).

Співвідповідач ФОП ОСОБА_4 у своїх письмових поясненнях підтвердила реалізацію продукції молочного заводу через торгову точку, розташовану по вул. Келецькій, 73 у м. Вінниці (а. с. 97-99).

Позивач ОСОБА_2, звернувшись із таким позовом до суду, у своїй заяві, підтриманій у судовому засіданні, зазначив, що «Біо-кефір 2,5 % жиру», виробництва ПрАТ «Літинський молочний завод» в кількості 4 стаканів, він придбав у кіоску «Масло-молоко», що знаходиться по вулиці Келецькій, 73 у м. Вінниці, у першій декаді квітня 2015 року. У цьому кіоску продавець працює без касового апарату.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що споживши в сім'ї три стакани біокефіру, було виявлено, що кефір не відповідає якості, а саме - це була забілена вода, а не кефір. Споживання такої рідини завдало шкоди здоров'ю, а після лікування він звернувся до продавця (а. с. 1).

У судовому засіданні позивач пояснив, що зазвичай він купував такий кефір у таких же стаканчиках тільки із кришечками, зразки яких він надав суду і які містяться на аркуші справи 40. Також пояснив, що придбаний ним неякісний кефір знаходився у таких же стаканчиках, але з чисто білою кришечкою, на якій були відсутні будь-які позначки.

На підтвердження причиненої здоров'ю шкоди позивач надав направлення на стаціонарне лікування в ДЗ «Український госпіталь для воїнів-інтернаціоналістів «Лісова поляна» № 1341 з 08.05.2015 року - неврологія, з діагнозом: «Після травматична енцефалопатія ІІ-ІІІ ст.» (а.с. 10).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, а також апеляційну скаргу, позивач не зазначив, у чому полягає причинена йому моральна шкода саме вживанням неякісного продукту - кефіру.

Відповідно до частин 1 і 3 ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця - фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

У статті 708 ЦК України зазначені права покупця у разі продажу йому товару неналежної якості, а стаття 709 ЦК України визначає порядок і строк задоволення вимог покупця про заміну товару або усунення недоліків.

За положеннями ч. 1 ст. 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов'язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Статтею 709 ЦК України передбачено, що продавець або виготовлювач (чи уповноважені ними представники) зобов'язані прийняти товар неналежної якості від покупця і задовольнити його вимоги про заміну товару або усунення недоліків. Доставка товару продавцеві та його повернення покупцеві здійснюються продавцем або виготовлювачем, а в разі невиконання ними цього обов'язку або відсутності продавця чи виготовлювача в місцезнаходженні покупця повернення товару може бути здійснене покупцем за їхній рахунок (частина 1). Вимога покупця про заміну товару підлягає негайному задоволенню, а в разі необхідності перевірки якості товару - протягом чотирнадцяти днів або, за домовленістю сторін, в інший строк. У разі відсутності необхідного товару вимога покупця про заміну товару підлягає задоволенню у двомісячний строк з моменту подання відповідної заяви. Якщо задовольнити вимогу покупця про заміну товару у встановлені строки неможливо, покупець на свій вибір має право пред'явити продавцеві або виготовлювачу інші вимоги відповідно до статті 708 цього Кодексу (частина 2).

Позивач не скористався наданими йому правами при покупці товару - кефіру, неналежної якості.

Статтею 711 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недолік, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1). Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я (пункт 1 частини 2). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч. 4). Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 5).

Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Закріплені Цивільним Кодексом України такі норми матеріального права відповідають нормам Закону України «Про захист прав споживачів», які регулюють такі відносини більш розширено.

Позивач просить стягнути на його користь 100 000 гр. за понесену моральну шкоду; за страждання; за витрати на лікування для відновлення нормальних життєвих зв'язків. Інших вимог позивач не заявив (а. с. 1).

Згідно з чинним законодавством, особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачене нормами Конституції України або у випадках, передбачених нормами Цивільним кодексом України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди, зокрема Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством.

Пленум Верховного Суду України у пункті 9 постанови "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" № 5 від 12.04.1996 року, роз'яснив, що вирішуючи справи про захист прав споживачів у зв'язку з придбанням товарів неналежної якості, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 12, 14 Закону України: такі вимоги можуть заявляти споживачі, котрі мають на товари квитанції, товарні чи касові чеки або інші письмові документи, а щодо товарів, на які встановлено гарантійні строки, - технічні паспорти чи документи, що їх замінюють. Оскільки в системі роздрібної торгівлі договір купівлі-продажу, як правило, зберігається з його виконанням, на нього відповідно до статей 43, 44 Цивільного кодексу УРСР не поширюються вимоги щодо обов'язкової письмової форми. Тому втрата зазначених документів, неодержання їх при придбанні товару чи неможливість їх відновлення не позбавляє споживача права доводити факт купівлі-продажу з допомогою свідків; товаром неналежної якості слід вважати такий, що не відповідає вимогам нормативних документів, умовам договору або вимогам, які до нього пред'являються, наданій щодо нього виготівником чи продавцем інформації, а також проданий після закінчення строку його придатності чи фальсифікований. При поверненні речі неналежної якості її амортизація в період гарантійного строку до уваги не береться.

Законом України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції (№ 3390-VI від 19.05.2011 року), яким внесено зміни в положення пункту 5 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів», що передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), визначено термін такої шкоди - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект (стаття 1 пункт 6).

Статтею 6 цього Закону України (№ 3390-VI від 19.05.2011 року) передбачено, що потерпілий (споживач або користувач, якому завдано шкоду внаслідок дефекту в продукції) повинен довести: наявність шкоди; наявність дефекту в продукції; наявність причинно-наслідкового зв'язку між дефектом в продукції та шкодою (частина 1). Потерпілий має право вимагати від виробника надання документації на продукцію, внаслідок дефекту в якій завдано шкоду, в обсязі, необхідному для доведення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (частина 2).

Відповідальність за шкоду, завдану внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції) передбачена статтею 16 Закону України № 3390-VI від 19.05.2011 року і така шкода відшкодовується відповідно до закону.

Отже, законом передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), тільки за умови, що така шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть у зв'язку з придбанням товару неналежної якості.

Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що міститься у постанові "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року (з послідуючими змінами і доповненнями), спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 2).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5).

За правилами статей 10 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

До фактів, які підлягають доказуванню у справах про захист прав споживачів, насамперед, слід віднести: чи мало місце придбання продукції (замовлення послуги); чи надавалась інформація про товар (послугу) і яка саме; відомості про властивості товару та відповідність їх потребам споживача та вимогам встановлених нормативів; чи мало місце використання товару; чи мало місце заподіяння шкоди, що завдана життю, здоров'ю або майну споживача.

Про факт придбання товарів у звичайний спосіб засобом доказування є розрахунковий документ - квитанція, товарний чи касовий чек, квиток, талон та ін. (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»); письмовий правочин; стосовно товару, на який встановлено гарантійний строк - технічний паспорт чи інший документ, що його замінює, з позначкою про дату продажу (п. 11 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 9 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року, вимоги можуть заявляти споживачі, які мають на товари квитанцію, товарний чи касовий чек або інший письмовий документ. Втрата зазначених документів, неодержання їх при придбанні товару чи неможливість їх відновлення не позбавляє споживача права доводити факт купівлі-продажу з допомогою свідків.

Тобто, тягар доказування факту придбання, замовлення товарів (послуг) покладається на споживача.

Позивачем не надано і матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів про наявність підстав для відшкодування судом моральної шкоди відповідно до закону.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах закону, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для їх задоволення.

Суд першої інстанції врахувавши встановлені по справі обставини і вимоги матеріального закону, прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідачів на його користь моральної шкоди.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, тому не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки її доводи є необґрунтованими і спростовуються наведеним.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ В.В. Сопрун

/підпис/ Т.М. Шемета

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська