Справа № 137/1102/15-ц Провадження № 22-ц/772/2798/2015Головуючий в суді першої інстанції Білик Н. В.
Категорія 19Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Берегового О.Ю., Медвецького С.К.,

при секретарі: Агеєвій Г.В.,

за участю: відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Автотранском» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 19 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року ПП «Автотранском» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 15.11.2012 року між ПП «Автотранском» та ОСОБА_2 було укладено Договір №7/2-4-12/72 безпроцентної позики. Згідно умов якого позикодавець ПП «Автотранском» надає позичальнику ОСОБА_2 безпроцентну грошову позику в розмірі 18944,00 грн.

Позичальник зобов»язаний повернути суму безпроцентної позики в повному обсязі не пізніше 15 листопада 2014 року. Позивач свої зобовязання згідно даного договору виконав, надавши відповідачеві позику в сумі 18944,00 гривень.

Погашення позики ОСОБА_2 здійснював згідно графіку, однак в подальшому прострочив сплату коштів. Станом на дату написання позовної заяви відповідач повернув частину суми позики в сумі 13204,21 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість на загальну суму 13568,46 грн., яка складається з суми боргу з урахуванням індексу інфляції 9917,16 грн.; суми 3% річних 497,56 грн.; суми штрафних санкцій по договору 3153,74 грн. та стягнути судові витрати на користь позивача.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 19 серпня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПП «Автотранском» - суму боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 9917,16 грн.; суму 3% річних в розмірі 497,56 грн.; суму штрафних санкцій по договору в розмірі 1148 грн. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Літинського районного суду Вінницької області від 19 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.11.2012 року між ПП «Автотранском» та ОСОБА_2 було укладено договір безпроцентної позики №7/2-4-12/72 (а.с.7-8).

Згідно умов даного договору, ПП «Автотранском» надало ОСОБА_2 безпроцентну грошову позику в сумі 18944,00 гривень, визначено розмір щомісячних платежів та кінцевий термін повернення позики 15.11.2014 року.

Договір набирає чинності в день його підписання сторонами і підтверджує факт передачі позикодавцем позичальникові грошової суми позики вказаної в п.2.1 цього Договору.

З видаткового касового ордеру від 16.11.2012 вбачається, що 16.11.2012 із кореспондуючого рахунку субрахунок 377.7 видано кошти в сумі 18944, 00 грн., зазначений касовий ордер підписаний директором, головним бухгалтером, а також стоїть підпис особи одержувача коштів (а.с.9).

Як вбачається з копії касової книги, 16.11.2012 року на номер кореспондуючого рахунку №377.7 на ім»я ОСОБА_2 видано грошові кошти в сумі 18944,00 гривень (а.с.67-70).

Відповідно до ст..1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст..1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Доводи апеляційної скарги, що ПП «Автотранском» не надало належних доказів того, що відповідач отримав кошти в якості позики, є безпідставними та спростовується наступним:

Як встановлено судом сторони уклали договір безпроцентної позики, відповідно до умов якого ПП «Автотранском» надало ОСОБА_2 безпроцентну грошову позику в сумі 18944,00 гривень, визначено розмір щомісячних платежів та кінцевий термін повернення позики 15.11.2014 року

З копії касової книги, вбачається, що 16.11.2012 року на номер кореспондуючого рахунку №377.7 на ім»я ОСОБА_2 видано грошові кошти в сумі 18944,00 гривень (а.с.67-70).

В матеріалах справи міститься довідка про погашення заборгованості, з якої вбачається, що ОСОБА_2 погашав заборгованість згідно договору безпроцентної позики, а саме дев»ять разів утримано позику із заробітної плати і сім разів ОСОБА_2 здійснював оплату самостійно (а.с.12), що також підтверджується копією виписки із банківського рахунку ПП «Автотранском» (а.с.58-62).

Як вбачається з копії заяви від 15.11.2012 року встановлено, що ОСОБА_2 звертався із заявою до директора ПП «Автотранском», з проханням здійснювати відрахування із його заробітної плати грошових коштів в розмірі і з періодичністю, передбаченій графіком погашення позики, що вказаний у договорі безпроцентної позики №7/2-4-12/72 від 15.11.2012, у разі звільнення з займаної посади ОСОБА_2 зобов»язується повністю повернути суму позики у визначений графіком строк (а.с.13).

У Правовій позиції Верховного Суду України (постанова від 18.09.2013 року № 6-63цс13) зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що факт отримання відповідачем коштів доведено, що підтверджується матеріалами справи, а тому суд першої інстанції вірно стягнув заборгованість за договором безпроцентної позики.

Крім того, спростовуються і доводи апеляційної скарги, що у в договорі недотримані такі істотні умови як дата та місце укладання, так як у договорі безпроцентної позики №7/2-4-12/72 (а.с.7-8), зазначено і місце укладання м. Львів, і дата укладання 15.11.2012 року.

За таких обставин, судом першої інстанції повно та всебічно дослідженно обставини справи, надано належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за договором позики.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 19 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Береговий О.Ю.

Медвецький С.К.

З оригіналом вірно: Сопрун В.В.