Провадження № 22-ц/773/242/15 Категорія: 27 Доповідач: Овсієнко А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнка А.А.,

суддів - Веремчук Л.М., Лівандовської-Кочури Т.В.,

при секретарі Черняк О.В.,

з участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2014 року,

встановила:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2014 року задоволено вищевказаний позов Товариства з обмеженою відповідальністю (далі по тексту - ТОВ) «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 7381 грн. 52 коп. заборгованості за кредитним договором №376/3215СLPS2 від 02.11.2011 року, яка складається з 4100 грн. 64 коп. заборгованості за тілом кредиту, 1786 грн. 41 коп. заборгованості за процентами, 1494 грн. 47 коп. - пені за порушення графіку погашення заборгованості. Стягнуто також 243 грн. 60 коп. судового збору.

Не погодившись із вищевказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповноту з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В ході апеляційного розгляду даної справи відповідач ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу із наведених у ній підстав та просила її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час та місце його проведення, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягуючи з відповідача кредитну заборгованість в сумі 7381 грн. 52 коп., суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 прострочила повернення частини кредиту, отриманого від ПАТ «Платинум Банк», та сплату процентів, а тому повинна сплатити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як новому кредитору відповідно до договору факторингу, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», вищевказану суму боргу.

Зазначені висновки суду першої інстанції, з якими погоджується і колегія суддів, ґрунтуються на повно, всебічно, об'єктивно встановлених обставинах справи та відповідних їм нормах матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 листопада 2011 року між ПАТ «Платинум Банк», ОСОБА_1 та ПрАТ «Ренесанс Життя» було укладено кредитний договір з обслуговуванням кредитної картки та страхуванням життя позичальника №376/3215СLPS2, згідно з умовами якого, відповідач отримала на строк до 02 травня 2014 року кредит в розмірі 6884 грн. 52 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % річних та щомісячної комісії в розмірі 207 грн. з умовою повернення кредиту щомісячними платежами в розмірі 559 грн. (а.с.6-7).

Так, згідно з п.1.1.1, п.2.2, п.3.8 договору наданий ОСОБА_1 кредит складається із тіла кредиту в розмірі 6000 грн., 180 грн. разової комісії при видачі кредиту та 704 грн. 52 коп. на сплату страхової премії.

Факт отримання відповідачем ОСОБА_1 коштів в сумі 6000 грн. від ПАТ «Платинум Банк» визнається відповідачем та об'єктивно підтверджується меморіальним ордером №78043379 від 02.11.2011 року (а.с.8), а також списком електронних грошових переказів (а.с.13).

Крім того, з виписок по особових рахунках ОСОБА_1 (а.с.9-12) вбачається, що 07.11.11 банком перераховано ПрАТ «Ренесанс Життя» 704 грн. 52 коп. страхової премії за вищевказаним договором.

Згідно наданого розрахунку заборгованості, починаючи з листопада 2012 року ОСОБА_1 кредит не повертає, процентів та комісії не сплачує, у зв'язку з чим станом на 18 червня 2013 року за нею виникла заборгованість в сумі 7381 грн. 52 коп., в тому числі: 4100 грн. 64 коп. тіла кредиту, 814 грн. 93 коп. процентів, 971 грн. 48 коп. комісії та 1494 грн. 47 коп. пені. (а.с.20-21).

Даний розрахунок заборгованості об'єктивно підтверджується наданими сторонами квитанціями (а.с.71-76) та виписками по особових рахунках (а.с.9-12) які повністю узгоджуються між собою, та згідно з якими в період з листопада 2011 року по жовтень 2012 року ОСОБА_1 було сплачено лише 7082 грн. 52 коп., спрямованих банком на погашення заборгованості у відповідній черговості, визначеній у п.2.12 договору.

Згідно з п.5.4 кредитного договору, у разі прострочення сплати процентів за користування кредитом та/або частини суми кредиту, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,3 відсотка від простроченої суми нарахованих процентів та/або комісії за обслуговування кредиту, та/або від несплаченої частини суми кредиту за кожний день прострочення.

За таких обставин судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги та покладено в основу свого рішення наведений вище розрахунок заборгованості відповідача.

Пунктом 1 ч.1 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Згідно зі ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Як було встановлено судом першої інстанції, 19 червня 2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20130619-К з відповідними додатками до нього, згідно з умовами якого, ПАТ «Платинум Банк» відступило позивачу в справі право вимоги до відповідача ОСОБА_1 коштів за кредитним договором №376/3215СLPS2 від 02.11.2011 року. Згідно реєстру заборгованостей від 19 червня 2013 року (додаток №1 до договору факторингу) позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 7381 грн. 52 коп., з яких: 4100 грн. 64 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 1786 грн. 41 коп. - за відсотками та комісією, 1494 грн. 47 коп. - пеня (а.с.85-94).

З матеріалів справи (а.с.95-98) також вбачається, що в липні 2013 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на виконання вимог ч.1 ст.1082 ЦК України відповідачу ОСОБА_1 надсилались письмові повідомлення про відступлення права грошової вимоги та про необхідність погашення суми заборгованості за кредитом, яка становить 7381 грн. 52 коп.

Проте, заборгованість відповідачем погашена не була.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст.1077, 1078 ЦК України ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» являється новим кредитором у зобов'язаннях відповідача відповідно до кредитного договору №376/3215СLPS2 від 02.11.2011 року, укладеного між первісним кредитором ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57 - 60 цього ж Кодексу.

Відповідно до вимог ст.58 ЦПК України, згідно з якою належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не спростовують предмета доказування.

В заперечення вимог позивача, відповідач посилалася на те, що кредитна заборгованість нею була погашена достроково.

Однак, відповідачем всупереч вимогам наведених вище норм процесуального закону не було надано суду жодних доказів, якими спростовувалися б доводи позивача про наявну кредитну заборгованість в розмірі 7381 грн. 52 коп.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача 7381 грн. 52 коп. заборгованості в користь нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Натомість, доводи апеляційної скарги зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації відповідачем дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскільки доводи апеляційної карги не спростовують висновків суду першої інстанції, то апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді