Справа № 462/9700/13 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/783/3550/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю прокурора Семікової О.З., представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів. Просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь 240 000 грн. заборгованості за договором позики від 01.04.2012 року.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 серпня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 кошти в сумі 240 000 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішення сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили.

На виконання даного рішення, представнику позивача 30.08.2013 року видано виконавчий лист №462/4781/14-ц

У грудні 2013 року державний виконавець Залізничного Відділу ДВС Львівського МУЮ - Ілюк В.В. звернувся в суд із заявою про визнання судом мирової угоди, у зв'язку з тим, що 13.12.2013 року до Залізничного Відділу ДВС Львівського МУЮ надійшла заява стягувача ОСОБА_4, якою повідомлено про те, що між боржником та стягувачем укладено мирову угоду, яку необхідно затвердити судом на наступних умовах:

1. у зв'язку із тим, що у Боржника відсутні грошові кошти чи рухоме майно, на які здійснюється першочергове стягнення, та зважаючи на те, що у власності Боржника перебуває нерухоме майно, на яке накладено арешт у вищезазначеному виконавчому провадженні, Боржник передає, а Стягувач приймає, в рахунок погашення заборгованості - в розмірі 242400,00 грн., квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 31,7 м кВ., яка належить боржнику на праві приватної власності.

2. право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 31,7 м кв., виникає у Стягувача з моменту державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно за рахунок Боржника.

3. боржник та Стягувач домовились, що будь-які витрати, пов'язані із згаданим вище виконавчим провадженням, що виникатимуть після затвердження судом даної Мирової угоди, покладаються на Боржника.

4. відповідно до Звіту про оцінку майна від 22.11.13р., складеного ТзОВ «Гал-Світ» на замовлення Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, у межах вищезазначеного виконавчого провадження - ринкова вартість квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 31,7 м кв., становить 212600,00 грн. З моменту визнання даної Мирової угоди судом, частина заборгованості, у розмірі 212600,00 грн. вважатиметься погашеною Боржником, а Стягувач не матиме жодних майнових претензій до Боржника, стосовно залишку заборгованості, в розмірі 29800,00 грн.

5. наслідком затвердження судом даної мирової угоди, відповідно до ст.. 49 Закону України «Про виконавче провадження» - є закінчення виконавчого провадження.

6. сторони погоджуються з тим, що відповідно до умов цієї Мирової угоди вони дійшли згоди щодо повного та остаточного врегулювання будь-яких зустрічних претензій.

7. сторони даної Мирової угоди повністю усвідомлюють умови, мету та сутність цієї Мирової угоди.

8. сторони підтверджують, що всі викладені умови цієї Мирової угоди відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам. Наслідки затвердження даної Мирової угоди Сторонам відомі.

9. дана мирова угода передається до Залізничного районного суду м. Львова набуває чинності з моменту її визнання цим судом.

10. дана Мирова угода складена у трьох примірниках, українською мовою, які мають однакову юридичну силу.

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2014 року в задоволенні заяви державного виконавця про визнання мирової угоди в процесі виконання рішення суду - відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою відповідач ОСОБА_3 оскаржив таку в апеляційному порядку. Вважає, що дана ухвала не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України. Судом неправомірно та безпідставно зроблено висновок, що умови даної мирової угоди знаходяться поза межами предмету спору, за результатами вирішення якого був виданий виконавчий документ та що чинне законодавство встановлює інший порядок переходу права власності на об'єкти нерухомого майна, аніж той, що передбачили сторони мировою угодою, тому визнання даної мирової угоди суперечить закону.

При винесенні оскаржуваної ухвали, суд не зазначив, яким вимогам закону вона суперечить.

Вказує на те, що при проведенні виконавчих дій, державним виконавцем повністю дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема встановлено відсутність майнових чи інших претензій на майно боржника з боку третіх осіб.

Окрім цього, жодна із сторін мирової угоди не заперечила про незаконність такої в цілому чи окремих її умов, а також державний виконавець, який перевірив законність її укладення, в межах вищезазначеного виконавчого провадження - підтвердив законність її подальшого визнання та виконання. Згідно вимог ч. 6 ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувача і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. Тому мирова угода не суперечить законну.

За наведених обставин просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву державного виконавця про визнання мирової угоди судом.

При розгляді справи за апеляційною скаргою представник позивача доводи апеляційної скарги відповідача підтримав.

Прокурор висловилась проти апеляційної скарги. У разі визнанння такої мирової угоди судом, порушуватимуться інтереси неповнолітніх дітей, які мають право на проживання у квартирі, котра є предметом мирової угоди.

Інші учасники в судове засідання не з"явились, належним чином повідомлені про дату розгляду справи за апеляційною скаргою, в тому числі апелянт ОСОБА_3, котрим згідно розписки 18.05.2015 року отримано судову повістку. Тому колегія суддів можливим розгляд справи у її відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви державного виконавця про визнання мирової угоди в процесі виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що її умови суперечать закону та законом передбачений інший порядок відчуження нерухомості, яким боржник не скористався.

З таким висновком погоджується колегія суддів та вважає, що такий ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони мають право укласти мирову угоду про закінчення виконавчого провадження, яка визнається судом.

Укладення мирової угоди в процесі виконання передбачено ст.372 ЦПК України, зокрема тоді, коли ця угода не суперечить закону і не порушує прав чи свобод інших осіб.

Мирова угода в процесі виконання не може стосуватися питання про встановлення фактичних обставин та відповідних правовідносин, а основною метою такої угоди є встановлення (зміна) способу та порядку виконання ухваленого судового рішення, стосуватися лише прав та обов'язків сторін.

Матеріалами справи встановлено, що предметом спору у справі, на виконання рішення якого видано виконавчий лист, який пред'явлений на виконання у відділ ДВС Залізничного РУЮ є стягнення коштів за договором позики.

На стадії виконання судового рішення, державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно боржника, а саме квартиру по АДРЕСА_1, загальною площею 31,7 м.кв., яка належить останньому на праві приватної власності та в якій він зареєстрований з 25 лютого 1997 року.

Окрім того, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 в період з 12.10.1996 року по 17.06.2006 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7, у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_8, та ІНФОРМАЦІЯ_1 - син ОСОБА_6

Згідно довідки КП «Богданівка» від 31.12.2014 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані троє осіб: з 28.08.1997 року - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з ІНФОРМАЦІЯ_2, з 13 серпня 2004 року - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Орган опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особам, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування якими мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно з ч.3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та /або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов»язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Тому доводи апелянта на те, що при проведенні виконавчих дій, державним виконавцем повністю дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема встановлено відсутність майнових чи інших претензій на майно боржника з боку третіх осіб є помилковим та таким, що суперечить матеріалам справи, оскільки у разі визнання мирової угоди на вказаних вище умовах та її затвердження судом будуть порушенні права осіб, які зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1, в тому числі неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

Посилання апелянта на ч.6 ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження» є безпідставним, оскільки така не поширюється на правовідносини, які виникли у процесі виконання зазначеного судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні заяви державного виконавця Залізничного Відділу ДВС Львівського МУЮ - Ілюк В.В. про визнання мирової угоди.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції за доводами апеляційної скарги немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необгрунтованими та такими, що не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч. 2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, 313, п.4 ч.1 ст. 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді