Справа № 202/3919/14-ц
Провадження № 2/0202/248/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 грудня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Мороза В.П.

при секретарі - Овечко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп», ОСОБА_3, треті особи - Державний реєстратор Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання дій щодо звільнення неправомірними, визнання рішення загальних зборів співвласників недійсними та скасування державної реєстрації, відновлення прав співвласника, застосування наслідків недійсності правочинів та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року позивачка звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. Згодом уточнила позовні вимоги просила суд: визнати дії директора колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» ОСОБА_2 щодо звільнення ОСОБА_1 неправомірними, визнати рішення загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 26.08.2009 року викладене в протоколі № 1/2009 від 26.08.2009 про примусове виведення ОСОБА_1 зі складу співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» неправомірним та скасувати державну реєстрацію виведення ОСОБА_1 зі складу співвласників підприємства Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп», визнати рішення загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 12.09.2009 року викладене в протоколі № 2/2009 від 12.09.2009 яким затверджено нову редакцію Статуту Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» неправомірним та скасувати державну реєстрацію нової редакції статуту Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп») від 14.09.2009 р., визнати рішення загальних зборів членів трудового колективу Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 19 листопада 2009 року, викладене в формі протоколу № 4/2009 від 19.11.2009 року, яким було прийнято як співвласників до Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 та затверджено нову редакцію статуту Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» неправомірним та скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» проведену на підставі рішення загальних зборів членів трудового колективу Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 19 листопада 2009 року, викладеного в формі протоколу № 4/2009 від 19.11.2009 року, зобовязати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 документ повязаний з проведенням загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 26.08.2009 р. - оригінал довіреності посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО ОСОБА_10 за № 5454 від 18.12.2007 р.

В обґрунтування своїх позовних вимог в уточненій позовній заяві позивачка, посилалася на те, що:

-ОСОБА_1 не надавала жодної згоди на вихід або виведення її зі складу співвласників підприємства Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп»;

-в статуті підприємства Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп» не визначено порядок вибуття або примусового виключення співвласника;

-згідно п. 3.21 Статуту Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп» в редакції від 11 лютого 2008 р., яка діяла на момент прийняття неправомірного рішення про виключення ОСОБА_1 як співвласника зі складу співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп» - «Трудовий колектив КП складають громадяни України: Співвласники колективної власності КП, а також робітники, найняті за трудовими договорами (контрактами). Трудові відносини між КП та трудовими та трудовим колективом регулюються трудовим законодавством України, цим Статутом та умовами укладених договорів (контрактів). Таким чином не зважаючи на звільнення - ОСОБА_1 згідно Статуту Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп» являлася членом трудового колективу Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп». Таким чином жодних підстав для виключення ОСОБА_1 з членів співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп» не має;

-трудова книжка щодо звільнення ОСОБА_1 з КП „ Дніпропетровський Райсількомунгосп оформлена тільки 05 жовтня 2009 року, що підтверджується ухвалою Дніпропетровського районного суду (суддя Озерянська Ж.М.) тобто до цього моменту не можна вважати, що ОСОБА_1 була звільнена з підприємства. Це підтверджується і рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області про стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати з урахуванням компенсації за затримку за весь цей період. Тобто підстава прийняття протоколу про виключення ОСОБА_1 з співвласників КП «Дніпропетровський Райсількомунгосп», що ОСОБА_1 була звільнена, не була членом трудового колективу та відповідно вже не могла бути співвласником є неправомірним і тому дане рішення в вигляді протоколу підлягає скасуванню;

-згідно ст. 41 Конституції України - Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно п.2) ч.1. ст. 3 Цивільного кодексу України - «Загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом;» Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України ( Непорушність права власності) 1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.» не має випадків встановлених законом щодо виключення співвласника уз звязку з тим, що він звільнився з підприємства. Неправомірним, незаконним виключенням ОСОБА_1 зі складу засновників грубо порушено її право власності і воно підлягає захисту;

-фактично ОСОБА_1 і після звільнення продовжувала виконувати трудові обовязки на КП „ Дніпропетровський Райсількомунгосп на посаді бухгалтера, що підтверджується документами наданими нею до матеріалів справи;

-згідно ГК України та ЦК України власники на зборах приймають рішення, Також згідно ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» - для проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридична особа повинна подати - примірник оригіналу (ксерокопію, нотаріально засвідчену копію) рішення про внесення змін до установчих документів. Але рішення не існує є тільки протокол № 1/2009 від 26.08.2009. Тобто має місце порушення порядку проведення державної реєстрації установчих документів КП „ Дніпропетровський Райсількомунгосп;

-в повістку загальних зборів КП „ Дніпропетровський Райсількомунгосп не було включено питання щодо виключення ОСОБА_1 з співвласників КП „ Дніпропетровський Райсількомунгосп і тому ОСОБА_1 було виключено неправомірно з грубим порушенням законних прав та інтересів без надання можливості підготовитися до розгляду питання щодо виключення виключення ОСОБА_1 з співвласників КП „ Дніпропетровський Райсількомунгосп;

-як слідує з тексту протоколу № 1/2009 від 26.08.2009 уповноваженого представника ОСОБА_1 було протиправно та незаконно позбавлено права голосу тоді як він був присутнім на зборах та згідно довіреності №5454 мав всі належні повноваження щодо представлення моїх інтересів на загальних зборах КП „ Дніпропетровський Райсількомунгосп. Так в протоколі зазначено «без права голосу»;

-в той же час особи ОСОБА_9 та ОСОБА_8 яким згідно протоколу № 1/2009 від 26 серпня 2008 р. надавалося слово не були станом на 26 серпня 2008 р. співвласниками КП „ Дніпропетровський Райсількомунгосп і не мали права голосу на загальних зборах КП „ Дніпропетровський Райсількомунгосп;

-як слідує з витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців № 090632 серії А3 після запису 7 яким було 26.02.008 р. проведено державну реєстрацію змін до установчих документів КП „ Дніпропетровський Райсількомунгосп слідує запис 8 яким 14.09.2009 р. було проведено державну реєстрацію змін до установчих документів КП „ Дніпропетровський Райсількомунгосп на підставі рішення загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп» від 12.09.2009 року, яким було затверджено нову редакцію Статуту Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп». Так як порушено право ОСОБА_1 на участь у голосуванні затвердження нової редакції Статуту то відповідно рішення загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп» від 12.09.2009 року, яким було затверджено нову редакцію Статуту Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп» слід визнати недійсним;

-рішення загальних зборів членів трудового колективу Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 19 листопада 2009 року викладене в формі протоколу № 4/2009 від 19.11.2009 року, яким було прийнято як співвласників до Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 та затверджено нову редакцію статуту Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» так як порушено право ОСОБА_1 на участь у голосуванні слід визнати неправомірним та скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» проведену на підставі даного рішення;

-утримання оригінал довіреності посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО ОСОБА_10 за № 5454 від 18.12.2007 р. з боку ОСОБА_3 є неправомірним і тому слід зобовязати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 документ повязаний з проведенням загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 26.08.2009 р. - оригінал довіреності посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО ОСОБА_10 за № 5454 від 18.12.2007 р.

В судове засідання позивач та її представник з'явилися, позов підтримали, на його задоволенні наполягали, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_2 11 грудня 2015 року у судове засідання не з?явився, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнав.

Представник відповідача 11 грудня 2015 року у судове засідання не з'явився. В попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив суд відмовити в його задоволенні позову. До суду надав письмові заперечення, в яких просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа Державний реєстратор Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_6 у судове засідання 11 грудня 2015 року у судове засідання не з?явилася. В попередніх судових засіданнях заперечувала проти задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_7 у судове засідання не з'явилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Третя особа ОСОБА_8 у судове засідання не з'явилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши матеріали справи та надані докази суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до статті 81 ЦК України юридична особа може бути створена шляхом об'єднання осіб та (або) майна.

Відповідно положень до статті 87 ЦК України для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження. Засновники (учасники) юридичної особи, утвореної на підставі модельного статуту, можуть у встановленому законом порядку затвердити статут, який є установчим документом, та провадити діяльність на його підставі. Установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом. Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Відповідно до статті 88 ЦК України у статуті товариства вказуються найменування юридичноїособи, органи управління товариством, їх компетенція,порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом.

У засновницькому договорі товариства визначаються зобов'язання учасників створити товариство, порядок їх спільної діяльності щодо його створення, умови передання товариству майна учасників, якщо додаткові вимоги щодо змісту засновницького договору не встановлені

цим Кодексом або іншим законом. В установчому акті установи вказується її мета,визначаються майно, яке передається установі, необхідне для досягнення цієї мети, структура управління установою. Якщо в установчому акті, який міститься у заповіті, відсутні окремі із зазначених вище положень, їх встановлює орган, що здійснює державну реєстрацію.

Відповідно до статті 97 ЦК України органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 98 ЦК України визначає загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства. Учасники товариства, що володіють не менш як десятьма відсотками голосів, можуть вимагати скликання загальних зборів. Якщо вимога учасників про скликання загальних зборів не виконана, ці учасники мають право самі скликати загальні збори. Рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

Згідно положень статті 62 ГК України підприємство -самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту або модельного статуту. Підприємства незалежно від форми власності, організаційно-правової форми, а також установчих документів, на основі яких вони створені та діють, мають рівні права та обов'язки.

Стаття 63 ГК України передбачає залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів: …підприємство, що діє на основі колективної власності (підприємство колективної власності);

Відповідно до статті 65 ГК України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства.

У відповідності з ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що з 01.08.2007 р. ОСОБА_1 протоколом від 30.07.07 призначена тимчасово в.о. бухгалтера Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп».

01.10.2007 р. призначена на посаду бухгалтера Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп».

05 грудня 2007 р. ОСОБА_1 подала заяву про звільнення за власним бажанням за сімейними обставинами. В заяві не зазначено з якої посади ОСОБА_1 просить її звільнити.

З пояснень позивачки слідує, що заява про звільнення мала імпульсивний характер та була повязана з виникненням суттєвих розбіжностей та постійних скандалів між нею та новим директором ОСОБА_2 і це підтверджується тим, що 14 грудня 2007 р. ОСОБА_1 подала нову заяву про звільнення від займаної посади за згодою сторін або за власним бажанням з 19.12.2007 р. у звязку з ставленням перепон у виконанні покладених на неї обовязків з боку директора Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп».

19 грудня 2007 р. директором Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» ОСОБА_2 видано наказ про звільнення головного бухгалтера ОСОБА_1 На даному наказі відсутній підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з наказом.

При цьому матеріали справи не містять наказу про призначення ОСОБА_1С на посаду головного бухгалтера Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп», а тільки на посаду бухгалтера. В той же час згідно класифікатору професій ДК 003:2005 чинного на час ухвалення рішення про звільнення - професії бухгалтера (код КП 3433, код ЗКППТР (Загальносоюзний класифікатор професій, посад та тарифних розрядів) - 20281) та головного бухгалтера (код КП 1231, код ЗКППТР (Загальносоюзний класифікатор професій, посад та тарифних розрядів) 20656 ) не є тотожними.

Не зважаючи на подану заяву про звільнення ОСОБА_1 продовжувала виконувати трудові обовязки бухгалтера Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп, що підтверджено долученими до матеріалів справи доказами: квитанціями про сплату податків та зборів, відомостями про виплату заробітної плати, довідками для оформлення пенсії працівникам підприємства, оплатою послуг банку, оплатою охорони, зберіганням бухгалтерських документів.

12.12.2007 року ОСОБА_1, як співвласник, внесла через банк на розрахунковий рахунок підприємства 6000 грн. (Наповнення статутного фонду - 50%).

24.12.2007 року ОСОБА_1 відправила лист ОСОБА_11 з вимогою видачі: наказу про звільнення, копії статуту та інших статутних документів (ні відповіді, ні документів не отримала).

24.12.2007 року ОСОБА_1 здала в прокуратуру лист про незаконні дії ОСОБА_11 , Про бухгалтерських документах підприємства і ключах від приміщення бухгалтерії.

28 грудня 2007 ОСОБА_1 оплатила борг підприємства до податкової інспекції як співвласник.

З березня 2008 року по липень 2008 року ОСОБА_1 виплачувала ОСОБА_12 і ОСОБА_13 зарплату за охорону підприємства, як співвласник.

У квітні 2008 року ОСОБА_1 оплатила за послуги УКРСОЦБАНКУ за 3 місяці і після продовжувала оплачувати послуги банку до жовтня 2008 року, так як вважалася у банку директором.

У квітні 2008 року ОСОБА_1, як співвласник, внесла через банк на розрахунковий рахунок підприємства 3000 грн. (Наповнення статутного фонду - 25%).

У травні 2008 року ОСОБА_1 як співвласник оплатила борг підприємства за внесками фонду соціального страхування в сумі 500 грн.

У 2008 році ОСОБА_1 робила вибірку зарплати колишнім працівникам підприємства для оформлення пенсії, наприклад Козькіну, Спіцкій.

29.08.2008 року ОСОБА_1, як співвласник, внесла через банк на розрахунковий рахунок підприємства 3000 грн. (Наповнення статутного фонду - решта 25%).

Як слідує з ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_14 трудову книжку ОСОБА_1 щодо звільнення було оформлено тільки 05 жовтня 2009 року у звязку з поданням відповідного позову до суду.

У 2010 році ОСОБА_1 неодноразово зверталася до ОСОБА_11 як співвласник, але іншої відповіді не отримувала і до травня 2012 року про те, що ОСОБА_1 виключено зі складу співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» не знала.

З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку, що вчинення дій щодо видання наказу про звільнення з посади головного бухгалтера ОСОБА_1С за наявності продовження виконання трудових обовязків після подання заяви про звільнення та при відсутності призначення на дану посаду є неправомірними.

Таким чином суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій директора Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» ОСОБА_2 щодо звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера неправомірними.

Згідно ст.. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.. 233 КЗпП України , суд може поновити ці строки

Так як саме звільнення з займаної посади головного бухгалтера полягло в якості підстави виключення ОСОБА_1 зі складу співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» і про це стало відомо ОСОБА_15 у 2012 році , а також у звязку т тим, що ОСОБА_1 з моменту звільнення постійно вчиняла дії щодо виконання трудових обовязків, а згодом і щодо відновлення порушеного права то слід визнати поважними причини пропуску з боку ОСОБА_1 строку позовної давності щодо звернення з позовними вимогами в частині визнання неправомірними дій директора Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» ОСОБА_2 щодо звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера неправомірними та поновити даний строк.

Згідно протоколу № 13 загальних зборів трудового колективу Дніпропетровського районного комбінату по надання комунальних послуг сільському населенню «Райсількомунгосп» від 01.10.2006 року було вирішено створити Статутний фонд у розмірі 40000 (сорок тисяч гривень) на Дніпропетровському районному комбінаті по надання комунальних послуг сільському населенню «Райсількомунгосп».

Згідно протоколу № 14 загальних зборів трудового колективу Дніпропетровського районного комбінату по надання комунальних послуг сільському населенню «Райсількомунгосп» від 11 жовтня 2006 року було вирішено змінити назву на Колективне підприємство «Дніпропетровський райсількомунгосп» та проведено розпаювання Статутного фонду в результаті чого ОСОБА_1 в результаті перерозподілу часток у Статутному фонді Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» отримала частку в розмірі 30%.

Згідно квитанцій від 12.12.2007 р., 30.04.2008 р та від 29.08.2008 р. ОСОБА_1 сплатила в повному обємі свою частку до статутного капіталу Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп».

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2007 року були співвласниками Колективного підприємства „Дніпропетровський райсількомунгосп це підтверджується витягом з Єдиного Державного реєстру від 17.11.2008 року серії АВ № 271622.

09.07.2012 р. листом вих. № 5/13-1566 Дніпропетровська райдержадміністрація повідомила ОСОБА_1, що згідно протоколу загальних зборів співвласників (членів) КП „Дніпропетровський райсількомунгосп" від 26.08.09 № 1/2009 ОСОБА_1, примусово виведено зі складу співвласників вищевказаної юридичної особи, державну реєстрацію змін до установчих документів проведено 14.09.09, і що ОСОБА_1, не має права доступу до реєстраційної справи КП «Дніпропетровський райсількомунгосп».

12.02.2013 р. при ознайомленні з матеріалами справи № 2-410/4389/12, а саме: з внутрішнім описом документів реєстраційної справи № 1_203_001476_79 - ОСОБА_1 стало відомо, що:

«26 серпня 2009 р. рішенням загальних зборів співвласників (членів) Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» оформленим протоколом № 1/2009 по третьому питанню «Про перебування ОСОБА_1 в складі співвласників підприємства КП «Дніпропетровський райсількомунгосп» було прийнято з боку співвласника КП «Дніпропетровський райсількомунгосп» ОСОБА_2 рішення про виведення з співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» ОСОБА_1. 12 вересня 2009 року рішенням загальних зборів співвласників (членів) Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» оформленим протоколом № 2/2009 по другому питанню «Затвердження Нової редакції Статуту КП «Дніпропетровський райсількомунгосп» - було прийнято рішення «Затвердити нову редакцію Статуту «Дніпропетровський райсількомунгосп». Як слідує з витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців № 090632 серії А3 після запису 7 яким було 26.02.2008 р. проведено державну реєстрацію змін до установчих документів КП „ Дніпропетровський райсількомунгосп слідує запис 8 яким 14.09.2009 р. було проведено державну реєстрацію змін до установчих документів КП „ Дніпропетровський райсількомунгосп».

Таким чином ОСОБА_1 є власником корпоративних прав Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» і між нею і співвласником та підприємством виник саме корпоративний спір (згідно нормативного визначення корпоративних прав встановленого в Законі України «Про оподаткування прибутку підприємств» в редакції від 24.07.2009 р.) з приводу протизаконного виведення її з складу співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» та подальшого внесення змін до установчих документів Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп».

Згідно п. 1. Постанови Пленуму Верховного суду України 24.10.2008 N 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» - «При розгляді справ, що виникають із корпоративних відносин, суд повинен з'ясувати, якими нормами матеріального права регулюються відповідні відносини, і на основі цих норм вирішувати справу.»

Згідно п.3. Постанови № 13 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року «Про практику розгляду судами корпоративних спорів»: Не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства справи, повязані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності інших субєктів господарювання, які не є господарськими товариствами (кооперативи, приватні, колективні підприємства тощо), якщо стороною у справі є фізична особа. При цьому норма пункту 4 частини першої статті 12 ГПК в силу її імперативного характеру не підлягає застосуванню за аналогією щодо спорів, повязаних із діяльністю інших субєктів господарювання.

Позовні вимоги позивачки про визнання рішення загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 26.08.2009 року викладене в протоколі № 1/2009 від 26.08.2009 про примусове виведення ОСОБА_1 зі складу співвласників підприємства Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» неправомірним є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне:

На час, створення колективного підприємства було передбачене ч. 1 ст. 2 Закону України «Про підприємства в Україні» від 27 березня 1991 року (втратив чинність відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень ГК України 01 січня 2004 року).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про підприємства в Україні», підприємство діє на підставі статуту. Статут затверджується власником (власниками) майна, а для державних підприємств ? власником майна за участю трудового колективу.

У статуті підприємства визначаються власник та найменування підприємства, його місцезнаходження, предмет і цілі діяльності, його органи управління, порядок їх формування, компетенція та повноваження трудового колективу і його виборних органів, порядок утворення майна підприємства, умови реорганізації та припинення діяльності підприємства.

Статтею 12 ЗУ "Про підприємства України" 01.01.2004 року встановлено, що в Україні може діяти підприємство такого виду, як колективне підприємство, засноване на власності трудового колективу підприємства.

Із змісту ч.4 ст.23 Закону України „Про власність" випливає, що виплата вартості вкладу працівникові колективного підприємства пов"язується лише із припиненням трудових відносин з цим підприємством, а не виключення із числа співвласників.

З 01.01.2004 року набрав чинності Господарський кодекс України, згідно із Прикінцевими положеннями якого втратив чинність ОСОБА_12 України "Про підприємства в Україні".

Положення Закону України «Про господарські товариства» на колективне підприємство не поширюються.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про підприємства» трудовий колектив становлять усі громадяни, які своєю працею беруть участь в його діяльності на основі трудового договору (контракту, угоди), а також інших форм, що регулюють трудові відносини працівника з підприємством.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про власність» (який діяв на час, створення колективного підприємства) Право колективної власності здійснюють вищі органи управління власника (загальні збори, конференції, з'їзди тощо).

Відповідно до ч.1 ст. 63 Господарського кодексу України залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства колективної власності. В Законі України «Про господарські товариства» не передбачено положення, що регулюють відносини та господарську діяльність колективних підприємств. В такому випадку стаття 62 ч.3 господарського кодексу передбачає, що підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту.

Відповідно до ст. 93 Господарського кодексу України підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників). Підприємствами колективної власності є, зокрема, виробничі кооперативи, підприємства споживчої кооперації, інші підприємства передбачені законом.

Згідно ст. 88 Цивільного кодексу України - 1. У статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом.

Відповідно до статті 355 Цивільного Кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно зі статтею 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Діючим законодавством не встановлено особливостей щодо діяльності колективних підприємств. Тому, на них поширюються загальні вимоги, які встановлені для підприємств.

Нормами Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України не встановлено порядок відчуження учасником підприємства своєї частки у його статутному (складеному) капіталі. На діяльність колективних кооперативних підприємств також не розповсюджуються норми Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство».

Нормативний акт, який би чітко врегульовував взаємовідносини учасників колективного кооперативного підприємства, на даний час відсутній.

Таким чином, статутом колективного підприємства має бути визначений порядок прийняття ним рішень. Основним документом, що регулює діяльність колективного підприємства, є статут.

В статуті колективного підприємства закріплені юридичні гарантії додержання прав співвласників, які здійснюються шляхом застосування процедурно-процесуальних правил, а саме визначаються порядок вступу до товариства і виходу з нього, права та обов'язки співвласників, його органи управління, контролю та їх компетенція, порядок утворення майна товариства і розподілу прибутку, умови реорганізації і ліквідації товариства та інші положення, що не суперечать законодавчим актам України. Вищим керівним органом підприємства є Загальні збори співвласників майна

В статуті підприємства Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп» не визначено порядок вибуття або примусового виключення співвласника.

Згідно п. 3.21 Статуту Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп» в редакції від 11 лютого 2008 р., яка діяла на момент прийняття неправомірного рішення про виключення ОСОБА_1 як співвласника зі складу співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп» - «Трудовий колектив КП складають громадяни України: Співвласники колективної власності КП, а також робітники, найняті за трудовими договорами (контрактами). Трудові відносини між КП та трудовими та трудовим колективом регулюються трудовим законодавством України, цим Статутом та умовами укладених договорів (контрактів).

Таким чином не зважаючи на звільнення ОСОБА_1 згідно Статуту Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп» являлася членом трудового колективу Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп». Таким чином жодних підстав для виключення ОСОБА_1 з членів співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп» у звязку з звільненням не має.

Згідно Статуту Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп» сказано, що при вибутті співвласникові підприємства виплачується вартість частини мана КП пропорційно його долі у статутному фонді.

З втратою чинності Законом України "Про підприємства України" 01.01.2004 р. змінився і правовий режим майна колективних підприємств. Адже ні ГК України, ні ЦК України, ні інші законодавчі акти не встановлюють будь-яких обмежень щодо участі у спільній частковій умовою про наявність трудових правовідносин.

Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Аналогічну позицію висловлено в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2012 року у справі № 6-25338св12, яким залишено без змін рішення у справі №2/1628/167/12 Хорольського районного суду Полтавської області від 27.04.2012 року.

Підставами для визнання акта, в тому числі статуту, недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у звязку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

В оголошенні про проведення загальних зборів членів Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп» призначених на 26.08.2009 р. відсутній пункт до порядку денного загальних зборів про розгляд питання про примусове виведення або виключення ОСОБА_1 з членів співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп».

ОСОБА_1 не надавала згоди на вихід або виведення її зі складу співвласників підприємства Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп».

Трудова книжка щодо звільнення ОСОБА_1 з КП „ Дніпропетровський Райсількомунгосп оформлена тільки 05 жовтня 2009 року, що підтверджується ухвалою Дніпропетровського районного суду (суддя Озерянська Ж.М.). Це підтверджується і рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області про стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати з урахуванням компенсації за затримку за весь цей період.

Згідно ст. 41 Конституції України - Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно п.2) ч.1. ст. 3 Цивільного кодексу України - «Загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом;» Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України ( Непорушність права власності) 1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.» не має випадків встановлених законом щодо виключення співвласника уз звязку з тим, що він звільнився з підприємства. Як пояснила представник Відповідача 2 в судовому засіданні станом на момент розгляду справи ОСОБА_1 не виплачено її частку у звязку з виключенням з співвласників КП „ Дніпропетровський Райсількомунгосп. Неправомірним, незаконним виключенням ОСОБА_1 зі складу засновників грубо порушено її право власності і воно підлягає захисту.

Фактично ОСОБА_1 і після звільнення виконувала трудові обовязки на КП „ Дніпропетровський Райсількомунгосп, що підтверджується документами наданими нею до матеріалів справи. Згідно ч.2. ст. 38 КЗпП України - Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Доказів того, що на займану посаду ОСОБА_1 було запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору не надано з боку відповідачів.

Згідно ГК України та ЦК України власники на зборах приймають рішення, Також згідно ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» - Для проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридична особа повинна подати - примірник оригіналу (ксерокопію, нотаріально засвідчену копію) рішення про внесення змін до установчих документів. Але рішення не існує є тільки протокол № 1/2009 від 26.08.2009.

Як слідує з тексту протоколу № 1/2009 від 26.08.2009 уповноваженого представника ОСОБА_1 було протиправно та незаконно позбавлено права голосу так в протоколі зазначено «без права голосу» - тоді як згідно довіреності №5454 представник ОСОБА_1 мав всі належні повноваження щодо представлення інтересів ОСОБА_1 на загальних зборах КП „ Дніпропетровський Райсількомунгосп. В той же час особи ОСОБА_9 та ОСОБА_8 яким згідно протоколу № 1/2009 від 26 серпня 2008 р. надавалося слово не були станом на 26 серпня 2008 р. співвласниками КП „ Дніпропетровський Райсількомунгосп і не мали права голосу на загальних зборах КП „ Дніпропетровський Райсількомунгосп. Як слідує з витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців № 090632 серії А3 після запису 7 яким було 26.02.008 р. проведено державну реєстрацію змін до установчих документів КП „ Дніпропетровський Райсількомунгосп слідує запис 8 яким 14.09.2009 р. було проведено державну реєстрацію змін до установчих документів КП „ Дніпропетровський Райсількомунгосп. Так як порушено право ОСОБА_1 на участь у голосуванні затвердження нової редакції Статуту то відповідно рішення загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп» від 12.09.2009 року, яким було затверджено нову редакцію Статуту Колективного підприємства «Дніпропетровський Райсількомунгосп» слід визнати недійсним.

Підстава прийняття протоколу про виключення ОСОБА_1 з співвласників КП «Дніпропетровський Райсількомунгосп», що ОСОБА_1 була звільнена, не була членом трудового колективу та відповідно вже не могла бути співвласником є неправомірним так як в Статуті КП „ Дніпропетровський Райсількомунгосп передбачено, що членами трудового колективу є як наймані працівники так і співвласники - і тому дане рішення в вигляді протоколу про виключення ОСОБА_1 з співвласників КП «Дніпропетровський Райсількомунгосп» підлягає скасуванню.

Статутом Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» передбачено, що співвласник є членом трудового колективу що підтверджується виконанням трудових обов'язків бухгалтера з боку позивачки вже після звільнення (виплата зарплати і премії працівникам, видача довідок для ПФУ працівникам для оформлення пенсії, оплата через банк банківських послуг, податків, зборів, представлення інтересів підприємства в органах держвлади) - з цього випливає, що виключення позивача із співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» тільки у зв'язку зі звільненням є не законним і суперечить Статуту Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп».

Таким чином при винесенні рішення загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 26.08.2009 року викладене в протоколі № 1/2009 від 26.08.2009 про примусове виведення ОСОБА_1 зі складу співвласників підприємства Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» має місце:

порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів підприємства;

позбавлення співвласника підприємства можливості взяти участь у загальних зборах;

порушення прав та законних інтересів співвласника підприємства рішенням загальних зборів.

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів

Недотримання вимог статуту колективного підприємства щодо повідомлення співвласників про порядок денний скликання загальних зборів та порядку прийняття рішення може бути підставою для визнання прийнятих на зборах рішень недійсними, оскільки це істотно впливає на здійснення співвласниками колективного підприємства своїх прав та, відповідно, прийняття зборами рішень.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

На думку суду, протокол загальних зборів Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп», спрямований на набуття, зміну, припинення прав і обов'язків співвласників КП і є правочином.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною, правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів, правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою, Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

У відповідності ст. 358, 361 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності

Відповідно до ч.2 ст.321 Цивільного кодексу України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно зі ч.3 ст. 62, ст. 65 ГК України підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту. Управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Оцінюючи зібрані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що рішення загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 26.08.2009 року викладене в протоколі № 1/2009 від 26.08.2009 про примусове виведення ОСОБА_1 зі складу співвласників підприємства Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» суперечить статуту Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп», а тому прийнятий з порушенням норм чинного законодавства. Оскільки такі порушення є істотними і є порушенням прав позивача на управління, рішення загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 26.08.2009 року викладене в протоколі № 1/2009 від 26.08.2009 про примусове виведення ОСОБА_1 зі складу співвласників підприємства Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп», слід визнати недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», державний реєстратор вносить до Єдиного державного реєстру відомості про державну реєстрацію особи на підставі рішення суду.

Згідно ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців» суд зобовязаний скасувати також реєстраційні дії, проведених після реєстраційної дії, стосовно якої прийнято судове рішення щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи.

Таким чином у звязку з визнанням недійсним рішення загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 26.08.2009 року викладене в протоколі № 1/2009 від 26.08.2009 про примусове виведення ОСОБА_1 зі складу співвласників підприємства Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» всі подальші зміни до статуту Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» здійсненні без повідомлення та участі ОСОБА_1 (рішення загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 12.09.2009 року викладене в протоколі № 2/2009 від 12.09.2009 та рішення загальних зборів членів трудового колективу Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 19 листопада 2009 року, викладене в формі протоколу № 4/2009 від 19.11.2009 року ) слід визнати недійсними та скасувати.

Також суд приходить до висновку, що обґрунтованими є позовні вимоги ОСОБА_1 про зобовязання ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 документ повязаний з проведенням загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 26.08.2009 р. - оригінал довіреності посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО ОСОБА_10 за № 5454 від 18.12.2007 р. так як дана особа не має права утримувати даний документ без згоди ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп», ОСОБА_3, треті особи - Державний реєстратор Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання дій щодо звільнення неправомірними, визнання рішення загальних зборів співвласників недійсними та скасування державної реєстрації, відновлення прав співвласника, застосування наслідків недійсності правочинів та зобовязання вчинити дії задовольнити повному обсязі.

Визнати дії директора Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» ОСОБА_2 щодо звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» неправомірними.

Визнати рішення загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 26.08.2009 року викладене в протоколі № 1/2009 від 26.08.2009 про примусове виведення ОСОБА_1 зі складу співвласників підприємства Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» неправомірним та скасувати державну реєстрацію виведення ОСОБА_1 зі складу співвласників підприємства Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп».

Визнати рішення загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 12.09.2009 року викладене в протоколі № 2/2009 від 12.09.2009 яким затверджено нову редакцію Статуту Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» неправомірним та скасувати державну реєстрацію нової редакції статуту Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 14.09.2009 р.

Визнати рішення загальних зборів членів трудового колективу Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 19 листопада 2009 року, викладене в формі протоколу № 4/2009 від 19.11.2009 року, яким було прийнято як співвласників до Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 та затверджено нову редакцію статуту Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» неправомірним та скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» проведену на підставі рішення загальних зборів членів трудового колективу Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 19 листопада 2009 року, викладеного в формі протоколу № 4/2009 від 19.11.2009 року.

Зобовязати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 документ повязаний з проведенням загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 26.08.2009 р. - оригінал довіреності посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО ОСОБА_10 за № 5454 від 18.12.2007 р.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В.П.Мороз