У х в а л а

16 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д. суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І., Лесько А.О., Черненко В.А.
розглянувши заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2014 року в справі за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області в інтересах держави до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсними рішень селищної ради, державного акта на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року прокурор м. Ірпеня Київської області звернувся до суду в інтересах держави з указаним позовом, якому просив визнати недійсними рішення селищної ради та державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, визнати право власності на земельну ділянку, визнати договір купівлі-продажу від 10 червня 2010 року нікчемним та визнати недійсним державний акт з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_2

Свої вимоги позивач мотивував тим, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га для вказаних цілей, на підставі якого йому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Зазначав, що вказане рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться за межами селища Коцюбинське, що підтверджується висновком судово-землевпорядної експертизи. На його думку, спірну земельну ділянку у приватну власність було передано за рахунок земель, що перебувають в постійному користуванні Комунального підприємства «Святошинське лісопаркове господарство» без його відома та виключення її з Держлісфонду України. Зазначав, що при наданні ОСОБА_1 земельної ділянки Коцюбинською селищною радою не було дотримано вимог ст. ст. 20, 21 ЗК України, ст. 57 Лісового кодексу України щодо порядку зміни цільового призначення землі. У подальшому ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_2 та в спірному державному акті зроблено відмітку про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_2

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 1 листопада 2013 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2074/52-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Визнано недійсним державний акт серії ЯЖ № 903359 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:040:0129, виданий на ім'я ОСОБА_1, з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_2 та скасовано його державну реєстрацію.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2013 року зазначене судове рішення в частині визнання недійсною відмітки про перехід права власності до ОСОБА_2 на державному акті серії ЯЖ № 903359 на право власності на землю, кадастровий номер :01:040:0129, виданого на ім'я ОСОБА_1, скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові. У решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2014 року касаційну скаргу заступника прокурора Київської області відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява заступника Генерального прокурора України про перегляд Верховним Судом України ухвали суду касаційної інстанції з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема ст.ст. 125, 126 ЗК України, ст. ст. 215, 216, 228 ЦК України.

Заявник, на підтвердження викладених у заяві доводів, додав копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року, від 3 грудня 2014 року, від 27 листопада 2014 року, Вищого господарського суду України від 15 вересня 2011 року та від 15 листопада 2011 року, постановлені за результатами розгляду, на його думку, аналогічних справ, де по-іншому застосовані ті самі норми матеріального права.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353 - 360 ЦПК України», під судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, можуть бути рішення :

- Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ;

- Вищого адміністративного суду України;

- Вищого господарського суду України;

- Судової палати у цивільних справах Верхового Суду України, ухвалених як судом касаційної інстанції;

- Апеляційних судів загальної юрисдикції як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України» від 22 лютого 2007 року № 697-V.

Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним. Обов'язковим є те, щоб цими рішеннями, що набрали законної сили, був вирішений спір по суті та в них судом (судами) касаційної інстанції неоднаково застосовані одні й ті самі норми матеріального права.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 30 вересня

2011 року «Про судову практику застосування статей 353-360 ЦПК України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту судових рішень, на які заявник посилається як на підставу перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2014 року, вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, зокрема ст.ст. 125, 126 ЗК України, ст. ст. 215, 216, 228 ЦК України, яке полягає в тому, що в одному випадку (судове рішення, яке є предметом перегляду) суд погодився з тим, що останній власник спірної земельної ділянки набула право власності на неї на підставі договору купівлі - продажу, який не визнаний судом недійсним і не є нікчемним, а тому відсутні підстави для визнання недійсним державного акту з відміткою про перехід права власності до нового власника та скасування його реєстрації; а в іншому випадку (судові рішення як приклади неоднакового застосування права) суди виходили із того, що рішення селищної ради не відповідає вимогам закону, а тому державний акт, виданий на підставі такого рішення, є недійсним.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві доводи вказують на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, що згідно вимог ст. 355 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення.

Колегія суддів дійшла висновку, що справа підлягає допуску до провадження у Верховному Суді України.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного Суду України справу за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області в інтересах держави до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсними рішень селищної ради, державного акта на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку за заявою заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І.Гулько

В.І. Журавель

А.О. Лесько

В.А. Черненко