АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/3485/15 Головуючий І інстанції -
Категорія:аліменти Доповідач - Міненкова Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого -Міненкової Н.О.

суддів - Колтунової А.І., Зазулинської Т.П.

за участю секретаря - Красношапка К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на непрацездатну дружину, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення аліментів

Не погодилась з рішенням ОСОБА_2 й у апеляційній скарзі просить рішення скасувати та її позов задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, відмовляючи в позові з тих підстав, що відповідач хворіє, є інвалідом та також потребує допомоги, між тим не дав належної оцінки доказам, які свідчать про те, що матеріальне становище відповідача краще за матеріальне становище позивача. ОСОБА_3 отримує більший розмір пенсії, вдруге одружився, має у власності транспортний засіб. Крім того, суд констатував факт того, що позивачка потребує допомоги в силу її захворювань та матеріального становища.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з вимог ст. 75 Сімейного Кодексу, яка передбачає, що право на утримання( аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 76 Сімейного кодексу України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Судовим розглядом було встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 1992 року. 03.07.2002 року. Відповідно до актового запису №-233 шлюб було розірвано. Під час шлюбу, з 1998 року, позивачка отримала інвалідність третьої групи, а з 1999 їй була встановлена друга група інвалідності за зором. Вона постійно перебуває на обліку у лікувальних закладах та приймає лікування. Отримує пенсію по інвалідності в сумі 1050 грн. Разом з нею проживає син, який має хронічні захворювання і також потребує матеріальних витрат на лікування та старенька матір.

Судом також було встановлено, що відповідач також є інвалідом другої групи( у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з виконанням обов'язків по ліквідації ЧАЕС). Потребує постійного лікування.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, і на ці обставини посилався відповідач, що між сторонами склалися неприязні стосунки у зв'язку із вирішення питання про розподіл майна, яке було придбано під час зареєстрованого шлюбу. Після розірвання шлюбу подружжя продовжувало проживати у їх спільній квартирі, але у зв'язку із постійними сварками, які були предметом розгляду як правоохоронних органів так і судових, позивачкою було сплачено відповідачу вартість його частки у спільній власності в сумі 10000 дол. США. В 2009 році позивачка також сплатила відповідачу 2000 дол. США , як вартість його частки у спільній власності подружжя - гаражу( а.с. 71,74). Крім того, судом було встановлено, що ОСОБА_2 отримує пенсію в сумі 1050 грн., яка перевищує, встановлений законом прожитковий мінімум для громадян, які є непрацездатними. Не заперечувала ОСОБА_2 і того факту, що з метою покращення свого матеріального стану, вона вимушена торгувати на базарі овочами та іншими продуктами.

Відповідач в суді апеляційної інстанції пояснював, що його потреби на лікування та витрати, які він здійснює на придбання ліків є значними. Стягнення з нього аліментів поставить його у скрутне становище. Вважає, що позивачка не довела в суді того, що їх спільний син знаходиться на її утриманні, не отримує заробітну плату, так як йому відомо, що син отримав освіту, працює і отримує заробітну плату. Мати позивачки отримує пенсію. А пенсія, яка була призначена йому як учаснику ліквідації наслідків ЧАЕС, забезпечує його потреби у ліках та харчуванні, без чого він не може жити.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку і постановив рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 213,214 ЦПК України. Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313,317,319 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду Харківської області від 27 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -