У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Дем'яносова М.В.,Коротуна В.М.,
Парінової І.К., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_6, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Слияние» про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_6, третя особа - ТОВ «Слияние» про дострокове стягнення заборгованості за кредитом.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 07 березня 2007 року між банком і ОСОБА_6 укладено кредитний договір за умовами якого позивач надав відповідачу відновлювальну відкличну кредитну лінію у перші 18 місяців користування й не відновлювальну відкличну кредитну лінію на залишок строку на споживчі цілі за програмою кредитування суб'єктів малого підприємництва «Іпотечний кредит» у сумі 800000,00 доларів США на строк з 07 березня 2007 року по 07 березня 2017 року зі сплатою 13% річних.

За умовами зобов'язання, зокрема, передбачено, що відповідач одночасно із укладенням кредитного договору повинен надати банку укладений договір страхування майна, переданого в іпотеку у забезпечення виконання зобов'язань, а саме: торгового комплексу у вигляді двоповерхового комплексу будівель, який складається з клубу-бару, торгової будівлі, навісу та вбиральні по вул. Успенській,2 у м. Одесі. У подальшому, відповідач повинен був надавати банку докази сплати чергових страхових платежів на весь строк виконанням ним кредитного договору.

Посилаючись на те, що відповідач не надав доказів сплати чергових страхових платежів, чим порушив умови кредитного договору, позивач просив суд задовольнити позов та достроково стягнути з відповідача суму кредитної заборгованості у розмірі 800000,00 доларів США.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року.

Ухвалено нове рішення, яким стягнуто зі ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 07 березня 2007 року в сумі 800000,00 доларів США.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Судами встановлено, що 07 березня 2007 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію у перші 18 місяців користування та невідновлювальну кредитну лінію на залишок строку, на споживчі цілі за програмою кредитування суб'єктів малого підприємництва «Іпотечний кредит» у сумі 800000,00 доларів США на строк до 07 березня 2017 року зі сплатою 13% річних.

У забезпечення виконання зазначеного зобов'язання, на підставі договору іпотеки від 07 березня 2007 року, прийнято в іпотеку нерухоме майно у вигляді двоповерхового комплексу будівель, що складається з клубу-бару, торгової будівлі, навісу, вбиральні по вул. Успенській, 2 у м. Одесі, які належать ТОВ «Слияние», яке виступило майновим поручителем у зобов'язанні.

Предмет іпотеки було застраховано відповідно до договору страхування № 03-1501-0045 від 07 березня 2007 року.

Відповідно до пунктів 3.3.10, 3.3.11, 3.3.12 кредитного договору позичальник зобов'язався одночасно з укладенням кредитного договору надати банку договір страхування іпотечного майна, докази сплати страхових платежів, які підтверджують існування договору страхування і не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку сплати страхових платежів, визначених договором страхування, надавати банку докази таких сплат.

Згідно із пунктом 3.2.4 кредитного договору, має право вимагати дострокового виконання зобов'язань відповідачем за кредитним договором, забезпеченого іпотекою, зокрема, у разі неналежної сплати страхових платежів по договору страхування нерухомого майна, який вказаний у пункті 2.1 даного договору.

На виконання умов кредитного договору відповідач надав банку договір добровільного страхування заставного майна від 07 березня 2007 року зі сплатою страхового платежа у сумі 6108,97 грн, який був укладений між ЗАТ «Страхова компанія «Українська страхова Група» і ТОВ «Слияние», в особі його директора ОСОБА_6

З матеріалів справи вбачається, що строк дії зазначеного договору визначено сторонами з 07 березня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Судом апеляційної інстанції також установлено, що з січня 2008 року договір страхування іпотечного майна не був продовжений на строк, в межах якого позичальник зобов'язаний виконати всі зобов'язання за кредитним договором, тобто до 07 березня 2017 року і тому відповідачем не надано доказів сплати чергових страхових платежів, які передбачені умовами кредитного договору.

За змістом ст. ст. 526, 628, 629, 638 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Зміст договору становлять умови, визначенні на розсуд сторін і погоджені ними, у зв'язку з чим договір є обов'язковим для виконання сторонами. При цьому, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмета договору, умов, що визначені як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усіх тих умов, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторні має бути досягнуто згоди).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що умови передбачені пунктом 2.1 кредитного договору відповідно до статті 215 ЦК України є нікчемними, оскільки встановлюють зобов'язання щодо страхування предмета іпотеки не для майнового поручителя, який є власником переданих в іпотеку приміщень, а для боржника ОСОБА_6, який відмінний від іпотекодавця.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що умовами кредитного договору передбачено обов'язок позичальника щодо надання банку доказів сплати страхових платежів за договором страхування майна, яке передано в іпотеку, а у випадку неналежної сплати таких страхових платежів банк має право вимагати дострокового виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Однак, з висновками суду першої інстанції як і з висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (стаття 510 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з цим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

За змістом вказаних норм початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається зі змісту договору страхування строк його дії визначено сторонами з 07 березня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Договір припиняє дію та втрачає чинність, зокрема, у разі закінчення строку його дії (пункт 9.2.2 договору страхування).

Як вбачається з доводів касаційної скарги та підтверджено матеріалами справи, відповідач надав до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності із посиланням на положення статей 257, 258, 267 ЦК України.

Із позовом до суду позивач звернувся 28 жовтня 2013 року (а.с. 38-39).

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій, у порушення статей 213, 214, 303, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, не в повній мірі визначились з правовою нормою, що підлягає застосуванню, зокрема, не врахували, що дія договору страхування закінчилася 31 грудня 2007 року, матеріали справи не містять доказів виконання умов кредитного договору щодо страхування предмету іпотеки, а з позовом до суду позивач звернувся 28 жовтня 2013 року. Судами не перевірено та не спростовано доводи відповідача відносно необхідності застосування наслідків пропуску строку позовної давності для звернення позивача до суду з тих підстав, з яких заявлено позовні вимоги, а тому висновки судів першої та апеляційної інстанції у справі є передчасними.

За таких обставин, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року підлягають скасуванню з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов
В.М.Коротун
І.К. Парінова
С.П. Штелик