Справа № 303/6738/15-ц
Номер рядка статистичного звіту 4
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Заболотного А.М.

при секретарі Мошура Н.Р.,

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади Верхньовизницької сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до територіальної громади Верхньовизницької сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок № 34 на вул. Садова в с. Клочки, Мукачівський район за померлим батьком. Свої вимоги мотивує тим, що зазначений будинок належав її батьку ОСОБА_2, який помер 09.03.2003 року. Разом з батьком в будинку проживала та була зареєстрована її матір ОСОБА_3, а тому вважає, що як дружина успадкувала спірний будинок за померлим чоловіком. 12.02.2015 року також померла її мати ОСОБА_3 При цьому вважає, що після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок № 34 на вул. Садова в с. Клочки, Мукачівський район. За життя її мати склала заповіт, відповідно до якого все майно заповіла своїй дочці ОСОБА_1 Звернувшись до Мукачівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, так як при житті її батьки не зареєстрували право власності на будинок. Спадщину вона прийняла, так як у встановлений в законі строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у встановленому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на будинковолодіння не може тому, що відсутні правовстановлюючі документи на нього. У звязку з цим просить визнати за нею право власності на житловий будинок в с. Клочки, вул. Садова, 34, Мукачівського району.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, позов просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії ІІІ-УР № 105623 від 27.05.1961 року батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 У звязку з укладенням шлюбу, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ФМ № 372881 від 16.08.1980 року, позивач змінила прізвище на Кость.

Також встановлено, що згідно з свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 122428 від 11.03.2003 року, батько позивача ОСОБА_2 помер 09.03.2003 року. Крім того, відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ФМ № 182121 від 13.02.2015 року матір позивача ОСОБА_3 померла 26.03.2012 року.

З довідки № 673 від 27.07.2015 року, виданої Верхньовизницькою сільською радою Мукачівського району, вбачається, що на день смерті ОСОБА_2, який помер 09.03.2003 року, в спірному будинку була зареєстрована зокрема його дружина ОСОБА_3 Відповідно до довідки № 627, виданої Верхньовизницькою селищною радою Мукачівського району 27.07.2015 року, на день смерті ОСОБА_5, яка померла 12.02.2015 року, в спірному будинку крім неї не було зареєстровано нікого.

Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Верхньовизницької селищної ради Мукачівського району Закарпатської області 26.12.2002 року ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось та взагалі все те, що буде належати йому та те, що за законом матиме право своїй дочці ОСОБА_1 Крім того згідно з заповітом, посвідченого секретарем виконавчого комітету Верхньовизницької селищної ради Мукачівського району Закарпатської області 03.11.2003 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось та взагалі все те, що буде належати їй та те, що за законом матиме право своїй дочці ОСОБА_1

Після смерті матері ОСОБА_1 11.08.2015 року звернулася до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини за померлою матірю ОСОБА_3 05.10.2015 приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_6, розглянувши подані документи, відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього про, що прийняла відповідну постанову.

Згідно з ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом.

Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи зазначені у ст. 1261 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Як розяснив Вищий спецiалiзований суд України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ в інформаційному листі від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Разом з тим, згідно з розяснень, що містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК. За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. Також зазначено, що відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Крім цього, у разі предявлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Враховуючи наведене, відповідачем у даній справі повинен бути учасник виниклих правовідносин, який має матеріально-правовий інтерес, в результаті розгляду справи у нього виникають (виникнуть) права чи обовязки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада це жителі, обєднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне обєднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр. Згідно з ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

В свою чергу територіальна громада Верхньовизницької сільської ради не уповноважена законом бути учасником правовідносин, що виникли, оскільки в силу зазначених вище норм закону саме сільська рада є органом місцевого самоврядування, яка уповноважена представляти інтереси територіальної громади в тому числі і при вирішенні цього спору.

Таким чином враховуючи те, що суд в силу вимог ст. 33 ЦК України позбавлений самостійно визначатися з колом відповідачів, а обовязок щодо розяснення права позивача на звернення до суду з клопотання про заміну неналежного відповідача належним чи залучення до участі у справі іншого співвідповідача виконаний, більше того суд безпосередньо в судовому засіданні вказував позивачу про те, що позов помилково предявлений до саме до територіальної громади, а тому суд приходить до висновку, що позов предявлений до неналежного відповідача у справі, у звязку з чим зазначена обставина виключає можливість вирішення питання про задоволення позову, проте не позбавляє позивача можливості звернутися до суду з аналогічним позовом до належного відповідача

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади Верхньовизницької сільської про визнання права власності в порядку спадкування слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216-1218, 1223, 1268, 1269 ЦК України суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади Верхньовизницької сільської про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М.Заболотний