АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2899/15 Справа № 185/7596/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Головін В. О. Доповідач - Калиновський А.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

При секретарі - Видюковій Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що 30.09.2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0( реєстраційний номер - 1). Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 27000,00 доларів США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 01.10.2029 року або достроково зі сплатою 14,00 відсотків річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором Іпотекодавець ОСОБА_2 передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1. Через неналежне виконання умов Договору про надання споживчого кредиту у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 43 407,53 дол. США, що за курсом НБУ складає 508723,61 грн., однак у добровільному порядку відповідачем заборгованість не погашена. У зв'язку з чим позивач просив в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 43 407,53 доларів США, що за курсом НБУ складає 508723,61 грн. за Договором про надання споживчого кредиту № 0( реєстраційний номер - 1) від 30.09.2008 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру: АДРЕСА_1; загальна площа: 59,9 кв. м.; житлова площа: 42,6 кв. м. шляхом передачі Іпотекодержателю ПАТ "Дельта банк" права власності на вказане майно; Визнати за ПАТ «Дельта банк» право власності на предмет іпотеки, а саме: на вищевказану квартиру; Виселити з квартири Іпотекодавця ОСОБА_2 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою; Зобов'язати ОСОБА_2 передати ПАТ "Дельта банк" технічний паспорт, правовстановлюючі документи на квартиру, ключі від вхідних дверей та стягнути на користь ПАТ «Дельта банк» витрати по сплаті судового збору з відповідача.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта банк", суд виходив з того, що у відповідача перед позивачем дійсно утворилась заборгованість за кредитним договором, проте на даний час діє ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", а відповідач і його сім'я проживають у спірній квартирі.

З таким висновком суду погодитись не можна.

Судом встановлено, що 30.09.2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0( реєстраційний номер - 1).

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 27000,00 доларів США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 01.10.2029 року або достроково зі сплатою 14,00 відсотків річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором ОСОБА_2 передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею - 59,9 кв. м.; житловою площею - 42,6 кв. м., що підтверджується Договором іпотеки № 0/1 від 30.09.2008 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2

Предмет іпотеки належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом першої Павлоградської держнотконтори ОСОБА_3 30.09.2008 р., зареєстрований за № 1-5482.

На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК».

08 грудня 2011 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

На підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

Через неналежне виконання умов Договору про надання споживчого кредиту у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 43 407,53 доларів США, що за курсом НБУ складає 508723,61 грн., яка складається з: 26110,56 доларів США, що за курсом НБУ складає 306008,17 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17296,97 доларів США, що за курсом НБУ складає 202715,45 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Судом також встановлено, що у спірній квартирі проживають сам відповідач та члени його сім'ї - дружина ОСОБА_4 та неповнолітня донька ОСОБА_5

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст. 33 ЗУ "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч.3 ст. 36 ЗУ "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ "Про іпотеку".

Як видно з договору іпотеки, пунктом 5.2.1 передбачено відповідне застереження, як того вимагає ЗУ "Про іпотеку".

Пунктом 4.3 договору іпотеки № 0/1 від 30.09.2008 рокувизначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань у порядку, установленому статтею 37 ЗУ "Про іпотеку".

Відповідно до ч.1 ст. 37 ЗУ "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень ч.2 ст. 16 ЦК України, ч.3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст. 37 ЗУ "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

7 червня 2014 року набув чинності Закон № 1304-VII, згідно з пунктом 1 статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не встановлено, що іпотека припиняється, лише встановлено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Виходячи із ст. 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

Мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта, тобто рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону № 1304-VІІ.

Вирішуючи спір, суд зазначені обставини справи та вимоги закону не врахував, та помилково дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог банку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.

Що стосується вимог позивача про виселення з квартири ОСОБА_2 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані у ній, то такі вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не встановлено та не зазначено у позовній заяві хто саме проживає та зареєстрований у спірній квартирі, а також цих осіб позивач не клопотав залучити до участі у справі, чим можуть бути порушені їх права.

Також, колегія суддів вважає за необхідне визначити, відповідно до вимог ст. 217 ЦПК, що рішення суду в частині звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею - 59,9 кв. м.; житловою площею - 42,6 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_2 не підлягає примусовому виконанню на період чинності Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2 827,55 грн., які складаються з витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви - 1 885,00 грн. та за подання апеляційної скарги - 942,55 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року скасувати.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 у розмірі 43 407,53 доларів США, що за курсом НБУ складає 508723,61 грн., яка складається з: 26110,56 доларів США, що за курсом НБУ складає 306008,17 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17296,97 доларів США, що за курсом НБУ складає 202715,45 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом,за Договором про надання споживчого кредиту № 0( реєстраційний номер - 1) від 30.09.2008 року, укладеним між АКІБ "УКРСИББАНК" та ОСОБА_2, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею - 59,9 кв. м.; житловою площею - 42,6 кв. м. (на підставі Договору іпотеки № 0/1 від 30.09.2008 року) шляхом передачі Іпотекодержателю Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» (, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м. Київ, Київська область, 01001) права власності на вказане майно.

Визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м. Київ, Київська область, 01001) право власності на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею - 59,9 кв. м.; житловою площею - 42,6 кв. м.

Зобов'язати ОСОБА_2 передати Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» (, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м. Київ, Київська область, 01001) правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею - 59,9 кв. м.; житловою площею - 42,6 кв. м., ключі від вхідних дверей та технічний паспорт на квартиру.

У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м. Київ, Київська область, 01001) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2827,55 грн.

Рішення суду в частині звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею - 59,9 кв. м.; житловою площею - 42,6 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_2 не підлягає примусовому виконанню на період чинності Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: