Ухвала

іменем україни

09 грудня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 19 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Тубільцівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування рішень ради, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом до відповідачів мотивуючи свої вимоги тим, що 18 березня 2015 року рішенням Тубільцівської сільської ради № 47-4/VІ було надано дозвіл позивачу на виготовлення технічної документації із землеустрою по приватизації земельної ділянки площею 0,1164 га за адресою АДРЕСА_1. Крім цього, 18 березня 2015 року рішенням Тубільцівської сільської ради № 47-7/VI було надано дозвіл ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які є суміжними землекористувачами з домоволодінням позивача, на розробку проекту відведення земельних ділянок загальною площею 0,30 га в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 для ведення особистого селянського господарства (у спільну сумісну власність). Позивач вважає, що вказані рішення Тубільцівської сільської ради прийняті неправомірно, порушують її права, оскільки вона має право на отримання у власність земельної ділянки, площею 0,15 га, оскільки рішенням правління колгоспу ім. Мічуріна с. Тубільці від 18 травня 1983 року № 5 ОСОБА_5 (колишньому чоловікові позивачки) була наділена земельна ділянка площею 0,15 га. Дане рішення відповідає вимогам п. 3 ст. 78 ЗК УРСР. Позивач вважає, що Тубільцівська сільська рада, надаючи дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки відповідачам площею 0,30 га, позбавляє її можливості приватизувати земельну ділянку, площею 0,15 га, яка закріплена за її домоволодінням, в зв'язку з чим просила визнати незаконними та скасувати рішення Тубільцівської сільської ради від 18 березня 2015 року № 47-4/VІ та від 18 березня 2015 року № 47-7/VІ та зобов'язати Тубільцівську сільську раду розглянути питання щодо надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 19 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 є власником домоволодіння та землекористувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають в домоволодінні по АДРЕСА_2 та є суміжними землекористувачами із домоволодінням ОСОБА_2

Рішенням правління колгоспу ім. Мічуріна с. Тубільці від 18 травня 1983 року № 5 ОСОБА_5 (колишньому чоловікові позивачки) була наділена земельна ділянка площею 0,15 га.

Тубільцівською сільською радою неодноразово видавались довідки ОСОБА_2: № 523 від 29 квітня 2014 року де вказано, що по АДРЕСА_1 обліковується земельна ділянка загальною площею 0,20 га, біля будинку обліковується 0,11га, яка не приватизована; № 982 від 01 липня 1992 року, де вказано, що за ОСОБА_2 рахуються земельні ділянки, площею 0,23 га; № 718 від 04 серпня 1996 року, де вказано, що ОСОБА_2 має присадибну земельну ділянку в кількості 0,20 га., на якій вирощує с/г продукти.

Згідно рішення Тубільцівської сільської ради № 47-4/VI від 18 березня 2015 року було надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою по приватизації земельної ділянки площею 0,1164 га за вказаною адресою.

Згідно рішення Тубільцівської сільської ради № 47-7/VI від 18 березня 2015 року було надано дозвіл ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на розробку проекту відведення земельних ділянок загальною площею 0,30 га в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 для ведення особистого селянського господарства (у спільну сумісну власність).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керуючись положеннями ст. 393 ЦК України, ст.ст. 12, 116, 118, 119, 121, 152 ЗК України, вірно виходив із того, що за колишнім чоловіком позивача рахувалася земельна ділянка у межах максимально можливої норми - 0,15 га, однак державний акт ним не отримувався та земельна ділянка в натурі не відводилася. Площа земельної ділянки, яка наділяється чи наділялася землекористувачу є орієнтовною і може не співпадати (бути меншою чи більшою, проте, в межах встановлених норм безоплатної приватизації) із площею земельної ділянки згідно її фактичних обмірів, проведених землевпорядною організацією, а тому доводи позивача про порушення її прав рішеннями Тубільцівської сільської ради щодо надання дозволу позивачам на розробку проекту відведення земельних ділянок загальною площею 0,30 га, а її 0,1164 га є безпідставними.

Позивачем не доведено, що відповідачами за рахунок приватизації земельних ділянок, загальною площею 0,30 га, зменшилася площа земельної ділянки ОСОБА_2, була захоплена або безпідставно зайнята її частина земельної ділянки чи порушені межі.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Тубільцівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування рішень ради, зобов'язання вчинити певні дії.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О.Кузнєцов

і кримінальних справ