Справа № 647/2121/15-ц
№ провадження 2/647/777/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2015 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Корсаненкової О.О.

за участю секретаря: Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Бериславі Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Веселівської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування, суд

встановив:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 11.05.2010 року померла її бабуся ОСОБА_2, після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою Херсонська область Бериславський район с.Веселе, вул.Чайковського, буд.2. Вказане майно належало померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого Бериславською нотаріальною конторою №947 від 21.04.1989 року та договору дарування, посвідченого секретарем виконкому Веселівської сільської ради №51 від 26.05.1989 року. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса, але отримала відмову оскільки правовстановлюючі документи не пройшли державної реєстрації. В звязку з чим, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок та господарчі споруди, що знаходяться за адресою Херсонська область Бериславський район с.Веселе, вул.Чайковського, буд.2 в порядку спадкування за заповітом після померлої 11.05.2010 року ОСОБА_2

Позивач в судове засідання не зявилася, заявою від 21.09.2015 року просила справу розглядати за її відсутності на задоволені позову наполягала.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, заявою від 21.09.2015 року просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

В силу ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності №947 від 21.04.1989 року та договору дарування №51 від 26.05.1989 року є власницею житлового будинку та господарських споруд за адресою Херсонська область Бериславський район с.Веселе, вул.Чайковського, буд.2 (а.с.9-10, 11-13).

Відповідно рішення Веселівської сільської ради Бериславського районного суду Херсонської області №75 від 29.07.2010 року за ОСОБА_2 визнано право власності на раніше збудовані господарські будівлі: гараж (розміром 5,60х4,0м), сарай (розміром 1,60х1,50м), сарай (розміром 4,40х3,0м), прибудова до будинку (розміром 9,27х2,95м), тамбур (розміром 3,0х1,80м), кухня (розміром 7,65х3,80м), кухня (розміром 2,90х2,20м), сарай (розміром 3,0х1,70м), підвал (а.с.14).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-КГ № 110844, ОСОБА_2 померла 11.05.2010 року, про що складено відповідний актовий запис № 16 (а.с.8).

У відповідності до заповіту, засвідченого секретарем Веселівської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 31жовтня 2006 року, все належне ОСОБА_2 майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, остання заповіла ОСОБА_1 (а.с.15).

З відповідей Бериславської державної нотаріальної контори вбачається, що за заявою ОСОБА_1 була заведена спадкова справа № 419/10 до майна померлої 11.05.2010 року ОСОБА_2, що на час смерті проживала та була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Інші заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 не надходили. У зв'язку з відсутністю реєстрації правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві у відповідних органах ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування (а.с.21, 35).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 19 січня 1996 року згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстроване в Міністерстві Юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але не приєднані до них. Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введена лише з 29.06.1998 року, тобто з набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року № 121. Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника ( спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Згідно додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти с своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та позивач правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності №947 від 21.04.1989 року та договору дарування №51 від 26.05.1989 року, є власником житлового будинку та господарських споруд за адресою Херсонська область Бериславський район с.Веселе, вул.Чайковського, буд.2. Дані правовстановлюючі документи не пройшли державну реєстрацію у відповідних органах. Зважаючи на те, що права, набуті (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 29.06.1998 року з дотриманням встановленого порядку придбання, проте без державної реєстрації, вважаються виниклими і набутими в установленому законом порядку. В звязку з чим, ОСОБА_2 набула право власності на вказаний житловий будинок із господарськими спорудами. Враховуючи, що позивач є спадкоємицею за заповітом після померлої 11.05.2010 року ОСОБА_2, у передбачений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11,60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 328, 1218, 1297 ЦК України, суд

вирішив :

Позов ОСОБА_1 до Веселівської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок та господарські споруди по вул.Чайковського, 2 в с.Веселе Бериславського району Херсонської області в порядку спадкування за заповітом після померлої 11.05.2010 року ОСОБА_2.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бериславський районний суд. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.О.Корсаненкова