Провадження № 6/522/487/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м.Одесі подання Відділу примусового виконання рішень Першого Приморського відділу державної виконавчої служби про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

28 квітня 2015 року Перший Приморський відділ державної виконавчої служби звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Заявник мотивує вимоги тим, що у відділі на виконанні знаходиться виконавчий документ № 522/10336/14-ц, виданий 5.12.2014 року Приморським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 36 465,86 гривень. Боржник ухиляється від виконання грошових зобовязань, тому просить тимчасово обмежити ії у праві виїзду за межі України.

В поданні зазначено про розгляд питання про встановлення тимчасового обмеження виїзду за межі країни без участі державного виконавця.

Дослідивши матеріали подання, перевіривши їх доказами, суд вважає, що подання підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 14 жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк суму боргу за кредитним договором від 05 лютого 2008 року в розмірі 36 465 (тридцять шість тисяч чотириста шістдесят пять) гривень 86 копійок, судовий збір 364 (триста шістдесят чотири) гривні 66 копійки. Рішення набрало законної сили.

Виконавчий документ був звернений до примусового виконання.

Як вбачається із матеріалів справи, накладений арешт на нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1.

Першим Приморським відділом державної виконавчої служби зясовано, що у боржника ОСОБА_1 відсутнє будь - яке рухоме майно, а також пенсію та джерела доходів вона не отримує.

За місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 боржник відсутня, інше місце ії проживання встановити неможливе, про що свідчить акт державного виконавця від 03 квітня 2015 року.

Отже, боржник ухиляється від виконання виконавчого документу про стягнення коштів.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Однією з основних засад судочинства є обовязковість рішення суду (ст. 129 КУ)

Згідно ст. 11 Закону України «Про судоустрій», судове рішення, яким закінчується розгляд справи у суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, обєднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. Невиконання судових рішень тягне передбачену законом відповідальність.

Примусове виконання судових рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Умови та порядок виконання рішень суддів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». Зокрема, державний виконавець зобовязаний вжити заходи щодо примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (ст. 5 Закону України)

Порядок здійснення права громадян України на виїзд в Україну, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконанні зобовязання до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або заперечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка у відповідності до ст.9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод громадян», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» є частиною національного законодавства, передбачає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обовязку, встановленого законом.

При цьому, виконання будь якого рішення є невідємною стадією процесу правосуддя, а тому має відповідати вимогам ст. 6 Конституції про захист прав людини та основних свобод.

п. 34 рішення Європейського суду з прав людини, ухваленому 07 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, може застосовуватись судами як джерело права: «суд знову наголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним, на шкоду будь якій стороні. Важко уявити собі ситуацію, якби пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надано сторонам у спорі, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень».

Статтею 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Отже, наявність в особи невиконаних зобовязань, покладених на боржника судовим рішенням, є підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що є одним із заходів забезпечення виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 15, 208-210, 377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання Першого Приморського відділу державної виконавчої служби про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 до виконання зобовязань за Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 14 жовтня 2014 року.

Суддя

Приморського районного

суду міста Одеси ОСОБА_2