АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5776/15 Справа № 206/1387/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Румянцев О. П. Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, третя особа: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, -

В с т а н о в и в :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_4 Після його смерті спадкоємцями першої черги є позивач, відповідач та ОСОБА_5 - дружина померлого. 24.02.2015 року позивач звернулась до Восьмої Дніпропетровської нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщин, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва з тих підстав, що вона пропустила строк для звернення із заявою про прийняття спадщини. Позивачем було пропущено строк з тих підстав, що вона у вересні 2013 року після смерті батька особисто прийшла до державного нотаріуса та їй роз'яснили, що заяву подавати не потрібно, оскільки вона фактично успадкувала належну батькові частку після його смерті. Мати позивача ОСОБА_5 померла в 2014 році. Позивач просила суд ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини строком у 1 місяць після смерті її батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.2-3).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено (а.с.47-48).

В апеляційній скарзі (а.с.53-54) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки судом не прийнято до уваги наявність у позивача волевиявлення написання заяви про прийняття спадщини, але така заява не була подана через введення її в оману нотаріусом щодо порядку прийняття спадщини.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини з пропуском шестимісячного строку, доказів про наявність поважних причин не надала.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4 (а.с.7).

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємцями після його смерті були: дружина ОСОБА_5, що проживала разом із спадкодавцем, та діти - сторони у справі, що є рідними сестрами, що проживали окремо від батьків (а.с.6).

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до спадкової справи з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріуса 02.08.2013 року звернулась відповідач ОСОБА_3 - донька померлого (а.с.24-36).

ОСОБА_5 (дружина померлого, що проживала з ним разом) та позивач ОСОБА_2 (донька померлого) з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались.

Оскільки відповідно до положень СК України майно подружжя є спільною власністю чоловіка та дружини, то після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина в розмірі 1/2 частина належного йому майна.

Таким чином після смерті ОСОБА_4 спадщину, що становить 1/2 належного йому майна, прийняли його дружина ОСОБА_5 та його донька ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частина цьому майна - кожна.

Згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_5 - матір позивача та відповідача (а.с.16).

Позивач ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса 24.02.2015 року з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька (а.с.35), в чому їй відмовлено у зв'язку з пропуском строку на прийняття спадщини постановою нотаріуса від 24.02.2015 року (а.с.36).

Таким чином позивач звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька більше ніж через сім місяців після смерті матері.

Згідно ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк встановлений для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строку, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При зверненні до суду з таким позовом позивач у якості поважної причини зазначила, що після смерті батька вона в вересні 2013 року звернулась до нотаріуса і та роз'яснила їй, що потреби в поданні заяви про прийняття спадщини немає, оскільки позивач фактично успадковує належну їй частку у спадковому майні.

На підтвердження вказаної обставини, позивач послалась на свідка ОСОБА_6, з якою вона приходила до нотаріуса, оскільки в той час перебувала на стаціонарному лікуванні в лікарні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що строк пропущено без поважних причин, оскільки свідок не була присутньою при розмові позивача з нотаріусом.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом тієї обставини, що вона приходила до нотаріуса зі своєю тіткою ОСОБА_6 під час стаціонарного лікування, на підтвердження якого в суді апеляційної інстанції надано виписку з медичної картки, не спростовують висновків суду першої інстанції про недоведеність позивачем наявності поважних причин, а тому не є підставою для скасування судового рішення.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апеляційної скарги щодо введення її в оману нотаріусом щодо порядку прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів того, що позивач була введена нотаріусом в оману щодо порядку прийняття спадщини, суду не надано.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, оскільки зводяться до переоцінки доказів, наявних у справі.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: