Справа № 333/3079/15-ц
Провадження № 4-с/333/29/15
УХВАЛА

Іменем України

22 травня 2015 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ Касас ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ Касас ОСОБА_2

Зазначену скаргу передано у провадження судді Дмитрієвої М.М.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2015 року відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України, скаргу було залишено без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а скаржнику було надано строк для усунення недоліків пять днів з дня отримання ним копії даної ухвали.

21.05.2015 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла уточнююча скарга від скаржника ОСОБА_1

Вивчивши матеріали уточнюючої позовної заяви, суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

З матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_1 просить визнати дії головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ щодо відкриття постанов про відкриття виконавчих проваджень, винесення постанови про стягнення виконавчого збору, винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження протиправними та скасувати зазначені постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 385 ЦПК України скарга може бути подана до суду у десятиденний термін з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права чи свободи.

З постанов про відкриття виконавчого провадження вбачається, що вони можуть бути оскаржені до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або до відповідного суду в 10 денний строк з моменту одержання постанови.

Проте, всупереч вимогам передбачених ч. 2 ст. 119 ЦПК України, скаржник не надає жодних доказів отримання зазначених постанов, або оскарження зазначених постанов до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Також у суду відсутні докази про наявність постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, чим можуть бути підтверджені зазначені обставини не зазначає. Також суду не надано доказів на підтвердження того, що у скаржника відсутня можливість в отриманні зазначених доказів.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 7 Постанови № 6 Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Враховуючи наведене суддя дійшов висновку, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому скаргу слід залишити без руху, а скаржнику надати строк для їх усунення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, до заяв (скарг, подань) учасників виконавчого провадження мають застосовуватися положення Цивільного процесуального кодексу України, якими врегульовано аналогічні питання.

Вирішуючи питання про залишення скарги без руху, суддя вважає за необхідне у відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» застосувати аналогію процесуального закону, а саме, частину 1 статті 121 ЦПУ України.

Згідно зі ст. 121 ЦПК України скарга, яка подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119-121 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 121, 383, 384, 385 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ Касас ОСОБА_2 - залишити без руху, надавши пятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

Розяснити, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, скаргу буде визнано неподаною та повернуто скаржнику зі всіма доданими до неї документами.

Копію ухвали направити скаржнику.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва