АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1005/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Дуда О.О.
Провадження № 22-ц/789/272/15 Доповідач - Жолудько Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Сташків Б. І., Кузьма Р. М.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю ОСОБА_1, його представників: ОСОБА_2, ОСОБА_3; ОСОБА_4, її представника та представника ОСОБА_5-ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до Тернопільської міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення про передачу у власність земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулись у суд з позовом до Тернопільської міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення Тернопільської міської ради за № 6/29/38 від 15.02.2013 року про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0442 га за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачі вказували, що оскаржуваним рішенням ради було змінено погоджену заступником начальника управління містобудування та архітектури Тернопільського міськвиконкому 21.06.2006 року схему розмежування земельних ділянок, на яких розташовані будинковолодіння сторін, у зв'язку з чим зменшилась площа проходу, що знаходився в спільному користуванні сторін на підставі рішення Тернопільської міської ради за № 5/15/50 від 21.12.2007 року з 89 кв.м. до 72 кв.м.

Посилаючись на те, що зменшення площі проходу, що був у спільному користуванні, перешкоджає їм у належному користуванні будинком, позивачі просили задовольнити їх позовні вимоги.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду віл 23 грудня 2014 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_4 до Тернопільської міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення задоволено.

Визнано недійсним рішення Тернопільської міської ради від 15.02.2013 року за № 6/29/38 "Про передачу у власність земельної ділянки площею 0,0442 га ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1".

Стягнуто з Тернопільської міської ради, ОСОБА_1, в рівних частинах на користь ОСОБА_5, ОСОБА_4 судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і провадження в справі закрити, посилаючись на те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_2 і ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_1, зіславшись на доводи, викладені в ній. Крім того пояснили, що рішення ради про передачу в приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0442 га прийнято в межах компетенції ради, відповідає вимогам закону і прав позивачів не порушує.

ОСОБА_4, її представник та представник ОСОБА_5- ОСОБА_6 просять відхилити апеляційну скаргу, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Представник Тернопільської міської ради повторно не з'явився в судове засідання, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності і про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову позивачам у позові.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити.

Задовольняючипозов, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Тернопільської міської ради від 15.02.2013 року № 6/29/38 "Про передачу у власність земельної ділянки площею 0,0442га за адресою АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1." відбулася зміна рішення Тернопільської міської ради за № 5/15/50 від 21.12.2007 року, у зв'язку з чим зменшено площу земельної ділянки для проходу спільного використання до житлових будинків за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, яка необхідна позивачам для доступу до належного їм будинку, з 0,0089 га до 0,0072 га.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з таким рішенням, оскільки судом не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та порушено норми матеріального права, що в силу ст. 309, ч. 1, п. 2, 4 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 303, ч. 3 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом установлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок під літ. "А" по АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 04.01.2007 року, виданого на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради № 536 від 27.12.2006 року.

Згідно з реєстраційним посвідченням від 20.05.1983 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинковолодіння АДРЕСА_1 (на даний час АДРЕСА_1) (а.с.106).

Вищезазначені будинки є суміжними та мають спільну стіну.

Рішенням Тернопільської міської ради від 29.03.2007 року №5/8/29 зі змінами, внесеними рішенням Тернопільської міської ради №5/12/66, передано ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які проживають за адресою АДРЕСА_2 у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 434,00 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 10, 11).

Земельну ділянку площею 89,00 кв.м., зазначену у прикладній схемі, вищезазначеним рішенням визначено проїздом спільного користування до житлових будинків за адресами АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 (п.2).

Рішенням Тернопільської міської ради від 21.12.2007 року №5/15/50 скасовано п. 2 рішення сесії міської ради від 29.03.2007 року №5/8/29 і визначено земельну ділянку 89,00 кв.м., зазначену у прикладній схемі, проходом спільного використання до житлових будинків за адресою АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 (а.с. 12).

ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на праві спільної власності належать земельні ділянки площею 0,0036 га та 0,0398 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Вищезазначене підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 26.12.2007 року та серії НОМЕР_3 від 28.05.2012 року, видані на підставі рішень Тернопільської міської ради № 5/8/29 від 29.03.2007 року та № 5/12/66 від 31.08.2007 року (а.с. 7-9).

Відповідно до схеми розмежування земельної ділянки, погодженої заступником начальника управління містобудування та архітектури Тернопільського міськвиконкому 21.06.2007 року вказано площу спільного користування - 0,0089га (а.с. 13).

Рішенням Тернопільської міської ради від 15.02.2013 року №6/29/38 "Про передачу у власність земельної ділянки площею 0,0442га за адресою АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1." надано ОСОБА_1 безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0442га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Відповідно до акту визначення та погодження на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки від 05.04.2012 року, складеного інженером-геодезистом в присутності землекористувача ОСОБА_1 та суміжних землекористувачів, погоджено межі земельної ділянки за адресою: м.Тернопіль, АДРЕСА_1. План розподілу земельної ділянки ОСОБА_1 погоджено відділом земельних ресурсів Тернопільської міської ради 02.09.2009 року, у якому зазначено, що площа земельної ділянки спільного користування становить 0,0072га та те, що всі попередні розподіли втрачають свою чинність.(а.с. 86).

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Положеннями ст. 152, ч. 2 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно зі ст. 155, ч. 1 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Позивачами не подано, а судом не здобуто доказів порушення Тернопільською. міською радою норм закону і прав позивачів передачею у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0442 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1.

Прийняття радою рішення за № 6/29/38 від 5.02.2013 року про надання безоплатно у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0442 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 не є скасуванням чи зміною будь-яких попередніх виконаних рішень ради, на підставі яких виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних інтересів.

Зменшення в зв'язку з прийняттям цього рішення загальної площі проходу спільного використання до житлових будинків за адресою АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 шляхом вирівнювання його ширини на початку і на точках повороту до 2 м, тобто до ширини, яка була встановлена попередньою схемою розмежування в кінці проходу, не змінює цільового призначення земельної ділянки, визначеної рішенням Тернопільської міської ради за № 5/51/50 від 21.12.2007 року як прохід спільного використання до житлових будинків за адресою АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, і не порушує прав позивачів на використання цього проходу до житлового будинку по вул.Татарська,25.

Виходячи з наведеного, колегія вважає, що судом було помилково застосовано до виниклих між сторонами правовідносин положення п.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року за № 7-рп/2009 по справі за № 1-9/2009 щодо неможливості скасування чи зміни органом місцевого самоврядування своїх попередніх виконаних рішень ради, на підставі яких виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних інтересів.

Відповідно до п.п.6,7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Виходячи з вищенаведеного, колегія погоджується з висновком суду про те, що даний спір є приватноправовим, а доводи апелянта про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в силу ст. ст. 303,ч.ч.1,3; 309, ч. 1, п.п. 2, 4 ЦПК України рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 грудня 2014 року слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відмовити в задоволенні позову.

На підставі ст.ст. ст. 152, ч. 2; 155, ч. 1 Земельного кодексу України та, керуючись ст.ст. 307,ч.1,п.3; 309,ч.1,п.1; 313; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в позові до ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення Тернопільської міської ради за № 6/29/38 від 15.02.2013 року про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0442 га за адресою: м Тернопіль, АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Л.Д. Жолудько