Справа № 159/6484/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Окостень І.В.
Провадження № 22-ц/773/268/15 Категорія: 27 Доповідач: Подолюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В.А.,

суддів - Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

при секретарі - Захаровій Н.А.,

з участю представника позивача - Ліпкевича І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки у власність, за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі по тексту - ПАТ "Дельта Банк") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки у власність.

Позов мотивовало тим, що 14 травня 2008 року Акціонерний комерційний інноваційний банк (надалі - АКІБ) "Укрсиббанк", правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство (надалі - ПАТ) "Укрсиббанк", та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 185500 доларів США під 12,5% річних на строк до 14 травня 2029 року. На виконання зобов'язання за кредитним договором відповідач передав банку в іпотеку за договором від 14 травня 2008 року належне йому нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 193,3 кв. м., житловою 98,9 кв. м., та земельну ділянку, площею 0,0809 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

08 грудня 2011 року АТ "Укрсиббанк" передало ПАТ "Дельта Банк" право вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором, укладеним з відповідачем ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 14 жовтня 2014 року утворилась заборгованість на загальну суму 3676059 грн. 75 коп.

З таких підстав позивач ПАТ "Дельта Банк" просив в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 3676059 грн. 75 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки (указані житловий будинок та земельну ділянку), шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателю ПАТ "Дельта Банк" та визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач ПАТ "Дельта Банк" подав апеляційну скаргу. Покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, неповноту дослідження доказів, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції представник позивача Ліпкевич І.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 травня 2008 року АКІБ "Укрсиббанк", правонаступником якого стало ПАТ "Укрсиббанк", та відповідач ОСОБА_3 уклали договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 185500 доларів США під 12,5% річних на строк до 14 травня 2029 року. Передбачалося погашення заборгованості шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 2090,00 доларів США 14 числа кожного календарного місяця строку кредитування (а.с. 8-24).

Додатковими угодами № 1 і № 2 від 30 січня 2009 року та 24 квітня 2009 року до договору про надання споживчого кредиту АКІБ "Укрсиббанк" і ОСОБА_3 обумовили зміну кінцевого терміну кредиту до 14 травня 2038 року, перенесення строків сплати прострочених платежів, зміну розміру і строків сплати ануїтентних платежів - 1975,00 доларів США 28 числа кожного календарного місяця строку кредитування, а також погодили, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме № 0, так і реєстраційний номер в системі обліку банку, а саме № 1 (а.с. 25, 26).

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором сторони за вказаним договором кредиту 14 травня 2008 року уклали договір іпотеки, за умовами якого відповідач ОСОБА_3 передав АКІБ "Укрсиббанк" в іпотеку належне йому нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 193,3 кв. м., житловою 98,9 кв. м., та земельну ділянку, площею 0,0809 га, що знаходяться за адресою: Волинська обл., м. Ковель, АДРЕСА_1 (а.с. 27-30).

З наданих позивачем довідок вбачається, що відповідач ОСОБА_3 не виконав узяті на себе зобов'язання за договором кредиту та додатковими угодами до нього, внаслідок чого станом на 14 жовтня 2014 року виникла заборгованість на загальну суму 279 134,13 доларів США, що по курсу 100 дол. США - 1295,1459 грн., становить 3676059,75 грн. в тому числі: 3615194,24 грн. заборгованість за кредитом, з яких 2389079,88 грн. тіло кредиту, 1226114,36 грн. відсотки; та 60865,51 грн. заборгованість за відсотками за кредитним договором (а.с. 36, 37). Факт невиконання зобов'язання позичальником за кредитним договором та наявність заборгованості не заперечується і відповідачем.

08 грудня 2011 року ПАТ "Укрсиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами на підтвердження чого позивач надав копію виписки з договору купівлі-продажу прав вимогу за кредитами та акт приймання-передачі документації до вказаного договору купівлі-продажу (а.с. 43-44, 42). Позивач вважає, що на підставі вказаного договору до нього перейшло як право вимоги виконання боржником ОСОБА_3 зобов'язань за кредитом, так і право звернення стягнення на належне боржнику майно за договором іпотеки від 14 травня 2008 року.

08 серпня 2012 року ПАТ "Дельта Банк" надіслало на адресу ОСОБА_3 письмову вимогу з пропозицією погасити заборгованість за кредитним договором та попередив, що в протилежному випадку кредитор скористається своїм правом про задоволення своїх вимог шляхом набуття права власності на іпотечне майно, а також повідомляв боржника про відступлення права вимоги до боржника від ПАТ "Укрсиббанк" до ПАТ "Дельта Банк", проте дана вимога залишилася без задоволення (а.с. 39-41, 38).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що відступлення права за іпотечним договором є окремим правочином, відмінним від відступлення права за основним зобов'язанням і має бути нотаріально посвідченим. При цьому, хоча відступлення прав за іпотечним договором й свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням, дане правило не діє у зворотному порядку, відтак відступлення права вимоги за кредитними договорами не означає переходу права за договором іпотеки.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ "Укрсиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" (п. 1.1. договору) право вимоги за кредитами, зокрема, означає і право вимоги по відношенню до осіб, що надають забезпечення, за відповідними договорами забезпечення, якими є договори застави, іпотеки і поруки, а тому на думку суду апеляційної інстанції від ПАТ "Укрсиббанк" до ПАТ "Дельта Банк" перейшло і право вимоги по договору іпотеки, укладеному між банком та відповідачем.

Пунктом 4.1. договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою. Звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов договору та Закону України "Про іпотеку", з інших передбачених законодавством підстав. Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю (п. 4.2., 4.3. договору іпотеки).

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

Статтею 36 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 37 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 37 Закону "Про іпотеку").

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" (надалі Постанова) право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до роз'яснень в п. 38 тієї ж Постанови у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно

Пунктом 39 зазначеної Постанови судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

За таких обставин не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

Однак, на думку суду першої інстанції, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції, позов не може бути задоволено, оскільки, право на звернення на предмет іпотеки було реалізоване АКІБ "Укрсиббанк" при зверненні до суду за результатами якого рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2010 року задоволено позов АКІБ "Укрсиббанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки - в рахунок погашення заборгованості за тим же кредитним договором від 14 травня 2008 року, укладеним АКІБ "Укрсиббанк" та ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту, звернув стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 14 травня 2008 року - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 193,3 кв. м., житловою 98,9 кв. м., та земельну ділянку, площею 0,0809 га, що знаходяться за адресою: Волинська обл., м. Ковель, АДРЕСА_1 та належать на праві приватної власності ОСОБА_3 (а.с. 68-72).

Як слідує з повідомлень відповідача, рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2010 року, яким суд задовольнив позов АКІБ "Укрсиббанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, набрало законної сили і перебуває на виконані. Доказів протилежного позивачем не надано.

З заперечень відповідача на позовну заяву встановлено, що на даний час предмет іпотеки не проданий і знаходиться в володінні і користуванні його сім'ї (а.с. 67).

Крім того, відповідно до ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.05.2012 року по справі № 0306/2091/12 замінено сторону виконавчого провадження ПАТ "Укрсиббанк" на ПАТ "Дельта Банк".

На підставі постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.08.2014 року по ВП № 23826875 встановлено, що виконавчий лист № 2-17, виданий 15.11.2010 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області, повернуто стягувачеві у зв'язку з неможливістю звернути стягнення на іпотечне майно в період дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Виконавчий документ може бути повторно пред'явлений до виконання в строк до 22.08.2015 року. Термін дії вказаного закону - до дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості (а.с. 97).

З постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2014 року, яка надана позивачем, вбачається за наявності правових підстав для примусового стягнення на належне відповідачам майно, таке стягнення підлягає зупиненню в порядку визначеному ст. 217 ЦПК України, на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (а.с. 98-99).

Тобто, право на звернення на предмет іпотеки вже було реалізоване ПАТ "Укрсиббанк" і при зверненні до суду банк обрав спосіб захисту своїх порушених прав.

Виходячи з вищенаведеного, повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції постановив обґрунтоване рішення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду, вони були предметом розгляду в суді першої інстанції і їм дана правильна правова оцінка.

Отже, рішення постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: