Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/614/15 Головуючий у 1 інстанції Федоренко О.І.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Кочеткової І.В.

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Заводський районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, міське комунальне підприємство "Основаніє" про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання такими,що втратили право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї дочки малолітньої ОСОБА_6.2009р.н., звернулась до суду з зазначеним позовом, який в процесі розгляду справи уточнювала.

В обґрунтування позову позивачка зазначала, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 2012 року за № 405, виданого районною адміністрацією Запорізької міської ради у Заводському районі м. Запоріжжя, їй та її дочці ОСОБА_6 на праві спільної власності в рівних частках належить квартира АДРЕСА_1.

Відповідачі у справі були зареєстровані у зазначеній квартирі з 1986 року та зняті з реєстрації в 2012 році відповідно до ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір проживання"

02 березня 2013 року позивачка надала згоду на повторну їх реєстрацію у квартирі, проте жодного дня відповідачі у зазначеній квартирі не проживали. Особистих речей відповідачів у квартирі немає, що підтверджується актом, складеним спеціалістами МКП "Основаніє" від 25 квітня 2014 року за № 154.

На протязі шести років позивачка сплачує комунальні послуги. Крім того, позивачка має намір продати квартиру та в інтересах малолітньої дитини придбати інше житло.

На підставі викладеного позивачка просила суд визнати ОСОБА_7, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

У липні 2014 року ОСОБА_7, ОСОБА_3 звернулись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Відділу приватизації районної державної адміністрації по Заводському району м. Запоріжжя про визнання свідоцтва про право власності та розпорядження про приватизацію житла недійсним.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2014 року в прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_7, ОСОБА_3 відмовлено та позовну заяву повернуто на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.Ухвала не оскаржувалась і набрала законної сили.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволено. Визнано ОСОБА_7, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2015 року позовні вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно до вимог ст.. 213 ЦПК України Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення,яким суд,виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення,ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин ,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами,які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно до вимог ст.. 214ч.1 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання ОСОБА_3, ОСОБА_7такими,що втратили право користування жилим приміщенням, суд першої інстанції виходив із того,що відповідачами не доведено те,що вони протягом останнього часу проживали в спірній квартирі,користувались нею,брали участь в утриманні будинку і при- домової території.

У порушення вимог ст.ст.212,213,214 ЦПК України суд першої інстанції ,не встановивши обставини справи,які мають для неї значення,не надавши належної оцінки доказам у справі, обставинам справи, постановив незаконне і необгрунтоване рішення,яке суперечить вимогам закону.

Згідно свідоцтва про право власності на житло №405 від 28.12.2012року,виданого головою Заводської районної адміністрації м. Запоріжжя (а.с.9),витягу із Державного реєстру прав на нерухоме майно від 15.01.2013р(а.с.10) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належить по 1/2 частці в квартирі АДРЕСА_1.

Із позовної заяви ОСОБА_5 видно,що підставою для позовних вимог про усунення перешкод у користування квартирою і визнання відповідачів такими,що втратили право користування цією квартирою вона висувала їх не проживання в спірній квартирі більше одного року - з 2008 року - у зв"язку із виїздом у інше місце проживання,несплата комунальних платежів і наявність їх реєстрації у квартирі як перешкоди для реалізації права власника у володінні та користуванні цим майном.

Із позовної заяви ОСОБА_5О.(а.с.2) також вбачається,що відповідачі раніше були зареєстровані у спірній квартирі,у якій знялись з реєстрації у 2012 році, а 02.03.2013 року позивачка надала їм свою згоду на повторну реєстрацію у цій квартирі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до вимог ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік,якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином за законом умовою для визнання особи- члена сім"ї власника жилого приміщення- є відсутність члена сім"ї у цьому приміщенні понад один рік без поважних причин.

Будь-які інші обставини ,як-то : несплата комунальних платежів або самий факт реєстрації у спірній квартирі,який на думку позивачки є порушенням її права володіти, користуватись та розпоряджатись належною їй квартирою ,законом не передбачений .

Суд першої інстанції у порушення вимог ст.405 ЦК України розширив передбачені законом підстави для визнання особи такою,що втратила право користування житлом,що належить власнику,зазначивши у рішенні,що відповідачами не доведено,що вони брали участь в утриманні будинку і прибудинкової території.

При цьому суд,не взявши до уваги вимоги закону - ст.60 ЦПК України про те,що позивачка як сторона у справі зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не надав оцінки доказам щодо доведеності відсутності відповідачів у спірній квартирі понад один рік без поважних причин.

Акт №154 від 25.04.2014року,який складений працівниками Центру обслуговування абонентів №4 МКП "Основаніє" (а.с.6),на який позивачка посилалася як на доказ відсутності відповідачів у спірній квартирі, і у якому зазначено те,що зі слів сусідів ОСОБА_8,ОСОБА_9 відповідачі не проживають у спірній квартирі з 2008 року, не є належним доказом у справі,оскільки працівники ЦОА№4 за законом не наділені правом допиту свідків, акт не містить у собі будь-який відомостей щодо причин відсутності відповідачів в квартирі і самий по собі не є доказом відсутності ОСОБА_7,ОСОБА_3 протягом року,оскільки складений 25.04.2014р.і може засвідчувати лише факт,який мав місце під час його складення.

Із показань допитаних за клопотанням позивачки свідків ОСОБА_8,ОСОБА_10, видно,що відносно причин відсутності відповідачів у спірній квартирі,які є істотними обставинами справи,що підлягають з"ясуванню, свідок ОСОБА_8 не є обізнаною особою,а свідок ОСОБА_10,яка є матір"ю позивачки, є зацікавленою особою, проте суд,не надавши належної оцінки зазначеним доказам у справі , у тому числі щодо причин відсутності відповідачів,послався у рішенні на ці докази, зазначивши лише про підтвердження ними факту не проживання відповідачів протягом тривалого часу.

Суд у порушення вимог ст.405 ч.2 ЦК України не зазначив у рішенні своїх висновків про те, з якого часу відсутні відповідачі без поважних причин у спірній квартирі,пославшись лише на те,що вони не довели своє проживання у цій квартирі протягом останнього часу.

Між тим із позовної заяви ОСОБА_5 вбачається,що,зазначаючи про відсутність відповідачів у спірній квартирі з 2008 року, у березні 2013 року вона надала свою згоду відповідачам на реєстрацію у цій квартирі,що свідчить про визнання нею права користування відповідачами квартирою на той час.

Докази про те,коли відповідачі зареєструвались у квартирі після отримання згоди позивачки на їх реєстрацію і фактично набули право користування квартирою вдруге та чи пройшов з того часу один рік,що передбачено ч.2 ст.405 ЦК України,та чи не є передчасним звернення позивачки до суду з даним позовом у справі відсутні, проте суд,не з"ясувавши і не надавши оцінки доказам щодо цього питання,не здійснив своїх висновків про це,постановив необґрунтоване рішення.

З огляду а зазначене, судова колегія приходить до висновку про те ,що у порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивачка , посилаючись на не проживання відповідачів у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, не надала суду про це доказів. У порушення ч. 3 ст. 10 ЦПК України позивачка не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог , а суд першої інстанції, не надавши належної оцінки доказам у справі у їх сукупності,у порушення матеріального і процесуального закону неправильно вирішив спір, постановивши незаконне і необґрунтоване рішення ,яке підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог через їх недоведеність.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2014 року у цій справі скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_7,ОСОБА_3 про визнання їх такими,що втратили право користування житловим приміщенням , усунення перешкод у користуванні власністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 122гр.00 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: