У х в а л а

22 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сеніна Ю.Л., Романюка Я.М.,Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 25 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції й ухвалено нове рішення, яким його позов задоволено частково, постановлено поділити спільне майно подружжя; визнати за ним право власності на 1/2 частку 69/100 частин квартири АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку 69/100 частин цієй ж квартири; в решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року його касаційну скаргу відхилено, вищезазначене рішення апеляційного суду залишено без змін.

ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а також посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема статей 57, 60, 61 Сімейного кодексу України (далі - СК України), незастосування положень Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України).

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 23 лютого 2011 року, від 21 вересня 2011 року, від 23 січня 2013 року,

від 13 березня 2013 року, від 5 березня 2014 року, від 12 березня 2014 року,

від 26 листопада 2014 року, від 10 грудня 2014 року, а також на постанови Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року та від 11 березня 2015 року .

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову й відмовляючи в задоволенні позовних вимог про поділ приміщення автоколони і бази відпочину «Берізка», суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився касаційний суд, виходив із того, що це майно придбано відповідачкою як суб'єктом підприємницької діяльності і використовується нею у підприємницькій діяльності, і воно не може бути реально поділено між подружжям.

У наданих для порівняння:

- постановах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року, від 11 березня 2015 року суд виходив із того, що майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною-особою підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2013 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що використання позивачем нерухомого майна, придбаного ним під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, для зайняття підприємницькою діяльністю, не змінює статусу цього майна, як спільного сумісного майна подружжя;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2013 року суд касаційної інстанції виходив із того, що спільним сумісним майном подружжя може бути й майно, яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року суд касаційної інстанції виходив із того, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті цього майна;

- ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2013 року, від 12 березня 2014 року, від 5 березня 2014 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до судів попередніх інстанцій, виходив із того, що судами належним чином не було з'ясовано всіх обставин у справі.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, яке переглядається, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надані для порівняння постанови Верховного Суду України не дають підстав для висновку щодо невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін

Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук