АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/5012/15-ц
Провадження № 22-ц/792/2069/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів: П'єнти І.В., Талалай О.І.,

секретар Кошельник В.М.,

за участю позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представника МТСБУ Бондара В.Б., третьої особи ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», Моторно (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 про стягнення страхового відшкодування.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Позивачка, звертаючись до суду із позовом зазначала, що 15 жовтня 2014 року ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Мерседес Бенц Е220» н.з. НОМЕР_1, рухаючись по вул. Свободи в напрямку до п-ту Миру м. Хмельницького і виконуючи маневр лівого повороту до подвір'я будинку №16-а, що по вул. Свободи м. Хмельницького порушив п.10.1., 10.4 ПДР України, допустиши зіткнення із велосипедом під керуванням ОСОБА_1, який рухався по вул. Свободи зі сторони п-ту Миру м. Хмельницького. Внаслідок зіткнення водій велосипеда ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та 01 листопада 2014 року від отриманих травм помер. Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 15 січня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Позивач вказує на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на час ДТП була застрахована у ПрАТ «УПСК» і відповідач ухиляється здійснити страхову виплату по страховій події. А тому, ОСОБА_2 просила суд винести рішення, яким стягнути із ПрАТ «УПСК» в межах ліміту відповідальності на її користь матеріальну шкоду в сумі 27 850,43 грн., що включає: 9 759,11 грн. витрат на лікування, 5291,32 грн. витрат на поховання, 12 800 грн. витрат на виготовлення

_______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Демінська А.А. Справа № 22ц/792/2069/15

Доповідач - Корніюк А.П. Категорія № 30

пам'ятника. Також позивачка просила стягнути із відповідача 5000 грн. моральної шкоди, що полягає в душевних стражданнях та переживаннях, які спричинені їй смертю сина.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 18 травня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено МТСБУ.

04 червня 2015 року позивач збільшила позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, а саме просила суд стягнути моральну шкоду в сумі 14 616 грн.

24 липня 2015 року позивачка направила до суду заяву про залишення її позову в частині вимог про стягнення витрат на лікування без розгляду.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 24 липня 2015 року позовну заяву в частині позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування залишено без розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_2 14 616,00 грн. витрат на поховання та спорудження надгробного пам'ятника, 14 616,00 грн. моральної шкоди, 994,24 грн. витрат на правову допомогу, а всього - 30 226,24 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «УПСК» подало апеляційну скаргу. Апелянт вважає рішення необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що позивач безпосередньо до ПрАТ «УПСК» із заявою про страхове відшкодування не зверталась, у зв'язку із чим її право на отримання такого відшкодування не порушено. Також апелянт зазначає про те, що позивач взагалі не повідомила ПрАТ «УПСК» про дану подію, таким чином відповідач не мав об'єктивної можливості довідатись про ДТП. ПрАТ «УПСК» посилається також на ту обставину, що бланк полісу серії АС/1946625 числиться втраченим, а тому не може бути підставою для стягнення страхових виплат. Апелянт вважає, що стягнутий судом розмір моральної шкоди не відповідає законодавству, адже законом регламентовано, що розмір такого відшкодування не може перевищувати 5 % від страхової виплати. ПрАТ «УПСК» заперечує у повному обсязі щодо вимог про стягнення витрат за надання правової допомоги. Тому апелянт просить рішення першої інстанції скасувати та в позові відмовити.

Позивач, її представник, представник відповідача МТСБУ та третя особа ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнали і просять її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта до суду не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день і час слухання справи повідомлений належним чином.

Як вбачається із доводів апеляційної скарги рішення Хмельницького міськрайсуду від 24.07.2015 року оскаржується ПрАТ «УПСК» в частині задоволення позовних вимог. В решті рішення сторонами не оскаржується.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що вироком Хмельницького міськрайонного суду від 15 січня 2015 року, встановлено, що в результаті ДТП, яка відбулася 15 жовтня 2014 року біля 18 год. 15 хв., ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Мерседес Бенц Е220» н.з. НОМЕР_1 допустив зіткнення із велосипедом під керуванням ОСОБА_1, в результаті чого останньому було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, що перебувають в прямому причинному зв'язку з настанням смерті.

Судом вірно встановлено, що позивач є матірю ОСОБА_1 і в зв»язку із смертю сина вона понесла матеріальні витрати на придбання труни та на спорудження надгробного пам'ятника і отримала моральну шкоду, що виразилася в глибоких та довготривалих душевних стражданнях з приводу смерті дитини. Оскільки, цивільно- правова відповідальність ОСОБА_5, як власника автомобіля «Мерседес Бенц Е220» н.з. НОМЕР_1 на час ДТП була застрахована в ПрАТ «УПСК», тому суд прийшов до вірного висновку, що з відповідача підлягає до стягнення на користь позивачки 14616грн. матеріальної шкоди та 14616грн. моральної шкоди.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як слідує із положень абзацу 1 ч. 1 ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. (ст. 979 ЦК України).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно із пунктами 34.1 та 34.2 ст. 34 Закону, страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

В силу пунктів 35.1, 35.2 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування з комплектом передбачених Законом документів (їх оригіналів або засвідчених копій). Після цього згідно ст. 36 Закону страховик зобовязаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування або відмову в його здійсненні.

Згідно із пунктами 27.1, 27.3, 27.4 ст. 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та предявлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 15 січня 2015 року, який набрав законної сили 17 березня 2015 року, встановлено, що 15 жовтня 2014 року біля 18 год. 15 хв., ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Мерседес Бенц Е220» н.з. НОМЕР_1, рухаючись по вул. Свободи зі сторони вул. Зарічанської в напрямку до п-ту Миру, виконуючи маневр лівого повороту до подвір»я будинку №16-а, що по вул. Свободи м. Хмельницького, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу зустрічним транспортним засобам, перетнувши лінію горизонтальної дорожньої розмітки, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків допустив зіткнення із велосипедом під керуванням ОСОБА_1, який рухався по вул. Свободи зі сторони п-ту Миру в напрямку до вул. Зарічанської м. Хмельницького, в результаті чого заподіяв тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_1, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають в прямому причинному зв'язку з настанням смерті. Причиною смерті ОСОБА_1 є черепно-мозкова травма, що проявилась переломом кісток черепа, субдуральною гематомою, ділянкою забою речовини головного мозку. ( а.с. 5-6, 43-45).

Як вбачається із матеріалів справи 05 січня 2014 року між ОСОБА_5 та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів шляхом оформлення полісу № АС/1946625. (а.с.4).

Відповідно до товарного чеку від 02 листопада 2014 року ОСОБА_2 понесла витрати в сумір 3000грн. на придбання труни та відповідно до розрахункової квитанції серії НААА № 858759 від 28 лютого 2015 року - 12300 грн. на виготовлення та встановлення пам»ятника. ( а.с.12, 14-16).

Посилання апелянта на те, що позивачка безпосередньо до відповідача в порушення вимог Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не зверталася в зв»язку із чим її права не порушені, є безпідставними, адже як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 19 травня 2015 року звернулася до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за страхову подію, що мала місце 15 жовтня 2014 року та надала відповідні підтверджуючі документи. ( а.с.79 -81).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що у суду не було правових підстав для стягнення із ПрАТ «УПСК» страхового відшкодування, оскільки договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності та бланк полісу серії АС/1946625 відсутній і за даними МТСБУ значиться як втрачений, колегія суддів вважає їх недоведеними, адже судом першої інстанції у відповідності із вимогами ст. 212 ЦПК України було дано оцінку полісу серії АС/1946625 від 05.01.2014 року, пояснювальній записці директора представництва в м. Хмельницькому Київської дирекції ПрАТ «УПСК» Ковтуцького від 20.10.2012 року, звіту про виявлені факти втрати бланків полісів та вжиті заходи за березень 2015 року, оголошення в газеті «Експрес об»ява» № 4 від 06-12. 02.2015 року (а.с.4, 55-57, 71-75) і результат оцінки цих доказів суд у відповідності до ч. 4 ст. 212 ЦПК України відобразив у судовому рішенні із наведенням мотивів відмови у їх прийнятті.

Колегія суддів вважає, що ці доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта із оцінкою судом першої інстанції зазначених доказів. Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що докази, які зазначені вище є суперечливими та беззаперечно не доводять обставин втрати бланку полісу серії АС /1946625 до укладення договору про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 05 січня 2014 року між ОСОБА_5 та ПрАТ «УПСК».

Посилання апелянта на те, що у ПрАТ «УПСК» відсутні дані щодо сплати страхувальником коштів за спірний страховий поліс в порушення вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України є недоведеними. Апеляційним судом Хмельницької області на виконання вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України було роз»яснено апелянту його права та обов»язки щодо надання доказів, попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій (а.с.141), однак представником апелянта не було надано суду доказів на підтвердження зазначених доводів апеляційної скарги.

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального права при вирішенні питання щодо розміру стягнутої моральної шкоди, є такими, що не заслуговують на увагу, адже судом вірно застосовано положення п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки саме норми цієї статті регулюють питання стягнення моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи її батькам і загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. А норми ст. 26 зазначеного Закону регулюють питання щодо стягнення моральної шкоди потерпілій особі, яка зазнала ушкодження здоров»я під час дорожньо - транспортної пригоди.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з відповідача витрати на правову допомогу і їх розмір не доведений є безпідставними, виходячи із слідуючого.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, узадоволенні яких позивачеві відмовлено.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. До витрат, пов»язаних із розглядом справи належать витрати на правову допомогу. ( ч.1, п. 2 ч.3 ст.79 ЦПК України).

Положеннями ст.56 ЦПК України визначено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Зі змісту ст.12 ЦПК України правова допомога надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку встановленому законом.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб»єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачці була надана правова допомога адвокатом ОСОБА_3 і останній здійснював представництво інтересів позивача на підставі договору про надання правової допомоги від 02 лютого 2015 року. (а.с.19, 21). Доказом понесення ОСОБА_2 витрат на правову допомогу є квитанція серії УНК №058476 від 12 березня 2015 року. (а.с.20). Встановлено, що розмір стягнутих судом першої інстанції із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу не перевищує 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні. Так, тривалість судових засідань з участю адвоката ОСОБА_3 складає 137хв. х 487,20грн. (( 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи) = 1112,44грн. і, з врахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що підлягає до стягнення із ПрАТ «УПСК» на користь позивачки 994,24грн. витрат на правову допомогу. (1112,44грн. х 29232грн. (задоволені вимоги) / 32707,32грн. (заявлені вимоги)).

Керуючись ст. ст. 303, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. П'єнта

(підпис) О.І.Талалай

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк