Справа № 529/938/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Новака Д. І.

при секретарі Бурлига Н. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Диканька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 як законний представник малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду з позовом до відповідачів про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позивачка вказує, що син відповідачів - малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, скориставшись тим, що в силу свого малолітнього віку малолітній син позивачки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, не здатний зрозуміти характер та значення вчинюваних з ним дій та не зможе чинити опір, 15 жовтня 2014 року заманив його на дах сільського будинку культури в с. Андріївка Диканського району Полтавської області, де задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом, здійснивши акт мужолозтва та орогенітальний контакт. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_5 малолітньому потерпілому ОСОБА_2 були нанесені легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в слизову оболонку ділянки анального отвору.

Зазначає, що відповідно до ухвали Диканського районного суду від 25 березня 2015 року, зміненої ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20 серпня 2015 року, до ОСОБА_5 за вчинення вказаного вище суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст. 153 ч. 3 КК України, було застосовано примусовий захід виховного характеру у виді направлення до професійного училища соціальної реабілітації терміном на 2 /два/ роки.

Позивачка також вказує, що внаслідок спричиненого ушкодження здоров'я, її малолітній син ОСОБА_2 вимушений був тривалий час лікуватися у дитячому відділенні Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні з 23 грудня 2014 року по 21 січня 2015 року, у зв'язку з чим нею були понесені матеріальні витрати на придбання ліків, проїзд до сина, поїздки з метою отримання відповідних документів, що є матеріальною шкодою, сума якої становить 14 392 грн. 98 коп.

Позивачкою також було зазначено, що її синові ОСОБА_2 були завдані фізичні та моральні страждання, внаслідок вчинених ОСОБА_5 протиправних дій, передбачених ст. 153 ч. 3 КК України, бо у нього виникли негативні емоції та хвилювання, які призвели до погіршення здоровя та тривалого лікування, яке відповідно до наданих її пояснень у дитячому відділенні Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні, синові потрібне буде і надалі.

Вважаючи це моральною шкодою, завданою її синові, позивачка визначила розмір її відшкодування у сумі 100000 /сто тисяч/ грн. 00 коп.

Посилаючись на те, що матеріальну та моральну шкоду її синові було спричинено ОСОБА_5 у малолітньому віці, відповідачі по справі як батьки не здійснювали належного нагляду та виховання їх сина, то вони згідно діючого законодавства і повинні відшкодувати їй у рівних частках завдану матеріальну та моральну шкоду.

У судовому засіданні позивачка відмовилася від позовних вимог у частині відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку із добровільним вирішенням нею цього питання з відповідачами, заявивши при цьому клопотання про відмову від цієї частини позовних вимог та закриття провадження по справі у цій частині позову.

Ухвалою суду від 30.09.2015 року провадження по справі у частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди з відповідачів було закрите у зв'язку з відмовою позивачки по справі від цієї частини позовних вимог.

При подальшому розгляді справи у судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 змінила свої позовні вимоги і підтримала їх лише у частині стягнення моральної шкоди. Позивачка просила стягнути із відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частках на її користь моральну шкоду у сумі 100000 грн. 00 коп. та понесені нею по справі судові витрати у сумі 1500 грн. 00 коп.

При цьому пояснила, що протиправними діями малолітнього сина відповідачів була завдана серйозна моральна шкода її, позивачки, малолітньому сину. Вказала, що ця шкода виразилася у глибоких хвилюваннях, переживаннях її дитини від вчиненого з нею, що викликало необхідність лікування позивачкою свого сина у лікарняних закладах.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди визнали частково.

При цьому пояснили, що дійсно саме протиправними діями їхнього сина було завдано фізичні та моральні страждання малолітньому ОСОБА_2 Відповідачі не заперечували того, що вчинене сталося у зв'язку із тим, що вони як батьки не здійснювали належного виховання та догляду свого сина та зазначили, що згодні відшкодувати моральну шкоду, завдану їх сином малолітньому сину позивачки. При цьому відповідачі стверджували, що заявлена сума моральної шкоди занадто велика, бо вона не відповідає характеру, обставинам і наслідкам її заподіяння, яку вони не в змозі будуть відшкодувати протягом багатьох років. На даний час вони не працюють, мають на утриманні двох неповнолітніх дітей, майна, якого було б достатньо для відшкодування вище зазначеної суми моральної шкоди, у них немає. Тому, просять суд врахувати всі обставини заподіяння моральної шкоди, те, що в теперішній час малолітній ОСОБА_2 має цілком задовільний як психологічний , так і фізичний стан здоров"я, їхній матеріальний стан та зменшити розмір моральної шкоди до 30 000 грн. 00 коп., суму якої вони згодні відшкодувати позивачці.

Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Ввідповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом було встановлено, що ОСОБА_5 вчинив протиправні дії, передбачені ст. 153 ч. 3 КК України, відносно сина позивачки у віці 13 років, тобто на момент їх вчинення був малолітньою особою. Крім пояснень сторін, даний факт підтверджується ухвалою Диканського районного суду від 25.03.2015 року, якою до ОСОБА_5 за вчинене було застосовано примусовий захід виховного характеру. Дана ухвала набрала законної сили 20 серпня 2015 року.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час розгляду позову ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства не надали жодних доказів того, що вищевказана шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою, так як ухвалою суду від 25.03.2015 року до ОСОБА_5 було застосовано примусовий захід виховного характеру вигляді направлення до професійного училища соціальної реабілітації, то це свідчить про те, що він вийшов з-під контролю батьків та не піддається їх виховному впливу.

У зв'язку із тим, що відповідачі не довели, що вищевказана шкода не є наслідком їхньої власної винної поведінки, яка виразилася у несумлінному вихованні та нагляді за своїм сином, а навпаки самі в суді визнали наявність з їх боку неналежного контролю за своїм сином, то саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану протиправними діями їх сина.

Судом також було встановлено, що на момент подачі позовної заяви, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 вже виповнилося 14 років, тобто він є неповнолітнім і має відповідати за спричинену ним шкоду відповідно до ст. 1179 ЦК України.

Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Оскільки ОСОБА_5 являється неповнолітньою особою, є учнем Макіївського професійного училища соціальної реабілітації ім. А.С. Макаренка, доходи та майно, достатні для відшкодування завданої ним моральної шкоди на даний час у нього відсутні, то ця шкода, згідно ст. 1179 ЦК України, має відшкодовуватися його батьками як законними представниками, тобто відповідачами по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України - розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року із наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На підставі пояснень сторін, свідка, письмових документів, доданих до позову, дослідження матеріалів кримінального провадження, суд дійшов висновку, що малолітній син позивачки дійсно зазнав фізичних страждань, які були спричинені йому протиправними діями ОСОБА_5 у вигляді заподіяння легкого тілесного ушкодження у вигляді крововиливу в слизову оболонку ділянки анального отвору. Крім того, внаслідок цих дій виникли психотравматичні фактори, що спричинили малолітньому ОСОБА_2 негативні емоції та хвилювання, які призвели до погіршення його здоров'я та тривалого лікування. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 10.12.2014 року, яка проводилася в межах кримінального провадження, протиправні дії ОСОБА_5 відносно малолітнього сина позивачки не потягли за собою розвитку психічних розладів у нього. Відповідно до довідки Диканської ЦРЛ від 18.09.2015 року ОСОБА_2 до 2015 року на обліку у психіатра не перебував, за медичною допомогою не звертався. Після виписки зі стаціонару Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні, син позивачки був взятий на облік лікаря психіатра з приводу діагнозу: розлад адаптації з переважним розладом емоцій, неорганічний енурез. Зазначені обставини вважає суд і є моральною шкодою, завданою йому протиправними діями малолітнього ОСОБА_5, яка і підлягає згідно чинного законодавства відшкодуванню.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6, яка є вихователькою дитячого садка, який у даний час відвідує син позивачки, пояснила, що на даний час психологічний стан малолітнього ОСОБА_2 значно покращився, бо він нормально спілкується з іншими дітьми зовсім не згадує те, що вчинив стосовно нього син відповідачів.

Вказане підтвердила і позивачка.

Тому визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує як глибину та тривалість моральних страждань, серйозність психотравмуючих факторів, так і те, що малолітньому сину позивачки були спричинені протиправними діями сина відповідачів лише легкі тілесні ушкодження, малолітній вік потерпілого, характер та обсяг завданих йому моральних страждань, тривалість таких страждань та їх глибину, можливості відновлення здоров'я особи, значне покращення стану здоров"я сина позивачки у теперішній час, те, що відповідачі не здійснювали належного виховання свого сина, хоча знали і усвідомлювали необхідність цього, що в подальшому призвело до вчинення ним вище вказаних протиправних дій, їхній майновий стан, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, приходить до висновку, що у відшкодування моральної шкоди слід визначити суму у 40 000 грн., яку у рівних частинах стягти з кожного відповідача на користь позивачки по справі.

Виходячи з викладеного вище у сукупності у задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю.

Виходячи з часткового задоволення позовних вимогог, які є вимогами немайнового характеру, то відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України позивачці і слід стягти з відповідачів у рівних частинах суму на відшкодування понесених нею витрат по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 1167, 1178, 1179 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61, 88 , 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 /двадцять тисяч / грн. 00 коп. та 243 грн. 60 коп. судових витрат по справі, а всього 20 243 грн. 60 коп.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 /двадцять тисяч / грн. 00 коп. та 243 грн. 60 коп. судових витрат по справі, а всього 20 243 грн. 60 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі через Диканський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: