Справа № 297/1908/15-ц
УХВАЛА

12 серпня 2015 року м. Берегово

Суддя Берегівського районного суду Ільтьо І. І. , розглянувши скаргу ОСОБА_1Ю на дії державного виконавця в інтересах ОСОБА_2про зупинення стягнення за виконавчим листом,

ВСТАНОВИВ:

10.08.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Берегівського районного суду із скаргою на дії державного виконавця в інтересах ОСОБА_2 про зупинення стягнення за виконавчим листом.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (далі - Постанова Пленуму) судам розяснено, що одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Пунктом 4 Постанови Пленуму визначено, що відповідно до ст. 383 ЦПК, ч.1 ст. 12, ч.4 ст. 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

На підставі ст. 8 Закону про виконавче провадження сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим листом.

Відповідно п. 5 Постанови Пленуму, враховуючи положення статті 383 ЦПК України, субєктом оскарження може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, які представляють орган державної виконавчої служби, зазначений у статті 3 Закону України «Про державну виконавчу службу», оскільки відповідно до частини другої статті 4 цього Закону державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Пунктом 13 Постанови Пленуму та відповідно п. 9 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України від 28 січня 2013 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України, та містити відомості, зазначені в пунктах 35 ч.7 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон про виконавче провадження), зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обовязків; статті 74-77 ЦПК про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Згідно ч.7 ст. 82 Закону про виконавче провадження скарга у виконавчому провадженні подається у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається (у даному випадку суду); 2) повне найменування (ім'я) стягувача та боржника, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та норму закону, яку порушено; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Всупереч зазначеним вимогам заявник подав до суду скаргу, яка за змістом і формою не відповідає вимогам, що предявляються до скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця підчас виконання ним судового рішення.

Заявником у поданій скарзі не наведено в чому саме полягає незаконність чи/або бездіяльність державного виконавця та не наведено норми закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Крім того, скаржником у поданій скарзі не наведено викладу обставин з посиланням на докази в обґрунтування заявленої ним вимоги в частині наявності правових підстав для зупинення стягнення за виконавчим документом, оскільки рішення суду, яке набрало законної сили є обовязковим для виконання й відповідно зупинення його виконання можливе лише в порядку, передбаченому законом (наприклад, шляхом скасування рішення, зупинення виконання Касаційним судом за ч. 1 ст. 328 ЦПК України), а відповідно до ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження» є виключним повноваженням державного виконавця, ним.

Згідно з вимогами ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог викладених у ст.ст. 119,120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, скаргу слід залишити без руху і надати строк до п'яти днів з дня отримання ухвали суду, для подачі до суду належним чином оформленої скарги з чітким зазначенням кола осіб, які беруть участь у справі (заявника, стягувача, боржника, субєкта, дії якого оскаржуються), викладенням змісту оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та норму закону, яку порушено, з чітким викладенням змісту заявлених вимог, та обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, із зазначенням доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку вона посилається, або наявність підстав для звільнення від доказування.

На підставі наведеного і, керуючись ст.ст.119, 120, 121 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1Ю на дії державного виконавця в інтересах ОСОБА_2про зупинення стягнення за виконавчим листом - залишити без руху.

Запропонувати скаржнику протягом трьох днів з дня отримання ухвали виправити вищевказані недоліки скарги.

У цей строк скаржнику необхідно надати до суду виправлену скаргу із чітким зазначенням кола осіб, які беруть участь у справі (заявника, стягувача, боржника, субєкта, дії якого оскаржуються), викладенням змісту оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та норму закону, яку порушено, з чітким викладенням змісту заявлених вимог, та обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, із зазначенням доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку вона посилається, або наявність підстав для звільнення від доказування.

У разі не виконання вимог ухвали в установлений судом строк скарга буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_3