У Х В А Л А

14 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання пунктів додаткової угоди до кредитного договору недійсними,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 8 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року, позов задоволено: визнано недійсним пункт 8.1 додаткової угоди до кредитного договору від 16 травня 2008 року, укладеної 17 травня 2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4, визнано недійсним пункт 7.1 додаткової угоди до кредитного договору від 16 травня 2008 року, укладеної 21 серпня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4, вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року відмовлено ПАТ «Універсал Банк» у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

10 грудня 2015 року до Верховного Суду України звернулося ПАТ «Універсал Банк» із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» та статті 203 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявник надав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Постановляючи ухвалу від 10 вересня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції зазначив, що оскаржувані додаткові угоди щодо вирішення спорів у постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків стосуються спорів щодо захисту прав споживачів, яким є позивач, а саме його, як споживача послуг. Висновок судів попередніх інстанцій, що такі угоди суперечать чинному законодавству, зокрема пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки укладені під час заборони на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів у тому числі споживачів послуг банку, тому підлягають визнанню недійсними, зроблено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2015 року суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення апеляційного суду. При цьому апеляційний суд, скасовуючи судове рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним пункту додаткової угоди до кредитного договору щодо розгляду усіх спорів за договором у постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків, виходив з того, що судом першої інстанції не вказано як саме третейське застереження порушує принцип добросовісності, які існують докази, що позивач не мав можливості відмовитися від третейського застереження, яка шкода завдана позивачу третейським застереженням. Встановивши, що позивач підписав додаткову угоду з третейським застереженням без примусу і зауважень, з позовом до третейського суду не звертався та, відповідно, не сплачував більших сум, ніж у державному суді за розгляд його позову про захист прав споживача, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Порівняння зазначеного судового рішення, наданого заявником як приклад неоднакового застосування норм матеріального права, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

За таких обставин вважати заяву ПАТ «Універсал Банк» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання пунктів додаткової угоди до кредитного договору недійсними за заявою публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін