Справа № 573/1075/15-ц
Номер провадження 2/573/315/15
РІШЕННЯ

іменем України

04 вересня 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.

з участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

14 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15 листопада 2013 року відповідач взяв у нього в борг гроші в сумі 82 500 грн., які зобовязався повернути до 15 листопада 2014 року, про що власноручно написав розписку. Однак, в установлений строк ОСОБА_2 гроші не повернув. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 82 500 грн. заборгованості за договором позики.

25 червня 2015 року до канцелярії суду надійшла заява ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просить додатково стягнути з ОСОБА_2 на його користь 10 000 грн. моральної шкоди та 852 грн. судових витрат. Дана заява вмотивована тим, що неповерненням ОСОБА_2 коштів, останній завдав йому і завдає дотепер великих душевних страждань, адже більше року не повертає гроші, які обезцінюються внаслідок різкої девальвації національної валюти України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свій позов в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за договором позики. Від стягнення з відповідача моральної шкоди позивач відмовився, про що подав відповідну письмову заяву (а. с. 34).

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги щодо стягнення з нього заборгованості за договором позики у розмірі 82 500 грн. визнав повністю.

Заслухавши сторони, повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу і мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у цивільній справі №6-53 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно з наявною в матеріалах справи розпискою від 15 листопада 2013 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг гроші в сумі 82 500 грн. безвідсотково і зобовязався повернути їх в строк до 15 листопада 2014 року (а. с. 9).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 визнав факт написання вищевказаної розписки і отримання від ОСОБА_1 вказаної в ній суми грошових коштів

Як вбачається з матеріалів справи відповідач свої зобовязання добровільно не виконав, термін повернення позики минув 15 листопада 2014 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 825 грн., що підтверджується квитанцію (а. с. 1).

Всього стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають кошти в сумі 83 325 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 509, ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 536, ст. 599, ч. 1 ст. 1046, ч. ч. 1, 2 ст. 1047, ст. 1049 ЦК України, Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, ст. ст. 4, 10, 11, 57, 58, 60, 64, 88, 174, 209, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 82 500 (вісімдесят дві тисячі пятсот) гривень заборгованості за договором позики та 825 (вісімсот двадцять пять) гривень судового збору, а всього 83 325 (вісімдесят три тисячі триста двадцять пять) гривень.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя: