Справа № 149/1152/13-ц Провадження № 22-ц/772/923/2015Головуючий в суді першої інстанції Клімик К. О.
Категорія 27 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Зайцева А.Ю., Нікушина В.П.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових за-сідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до

ОСОБА_2 про стягнення

заборгованості за кредитними договорами,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рі-шення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

03 квітня 2013 року публічне акціонерне товариство ( далі - ПАТ ) «Свед-банк» звернулося в суд з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним.

22 травня 2007 року між ОСОБА_2 та закритим акціонерним то-вариством ( далі - ЗАТ ) «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», був укладений кредитний договір № 885-Ф з подальшими змінами і доповненнями, за умовами якого ОСОБА_2 відкрито мультивалют-ну невідновлювальну кредитну лінію у доларах США і гривнях з лімітом за-боргованості 924977,00 доларів США строком до 21 травня 2010 року. Пунк-том 1.4 кредитного договору встановлена процентна ставка за користування коштами кредиту на рівні 12% річних, процентна ставка за користування кош-тами кредиту у гривнях 18% річних. Позивач зазначає, що банк виконав свої зобов'язання в повному обсязі, надавши позичальникові грошові кошти, що підтверджується відповідними меморіальними ордерами. Позичальник, в свою чергу, не виконував належним чином свої зобов'язання за кредитним догово-ром, внаслідок чого у нього склалася заборгованість, яка станом на 24 грудня 2012 року становить 11884856,75 гривень, з яких: 4417948,04 гривень - забор-гованість по кредиту, 4353564,92 гривні - заборгованість по відсотках, 3113343,79 гривні - пеня.

22 травня 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», пра-вонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», був укладений кредитний договір № 884-Ф з подальшими змінами та доповненнями, згідно умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 25000,00 доларів США зі сплатою 12% річних, строком до 21 травня 2027 року. Банк, виконавши свої договірні зобов'язання, надав позичальнику грошові кошти, однак позичальник належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, відтак виникла заборгова-ність, що станом на 24 грудня 2012 року становила 30997,76 доларів США, що еквівалентно 247765,10 гривень, з яких: 21649,00 доларів США - заборгова-ність по кредиту, 8732,63 долари США - заборгованість по процентах, 616,13 доларів США - пеня.

За викладених обставин позивач просив стягнути з відповідача заборгова-ність за обома кредитними договорами на загальну суму 12132621,82 гривня та судові витрати у справі ( т. 1, а. с. 2-5 ).

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 ве-ресня 2013 року замінено позивача у справі на його правонаступника ПАТ «Омега Банк» ( т. 2, а. с. 37 ). Ухвалою цього ж суду від 06 листопада 2013 ро-ку позивача у справі замінено на правонаступника ПАТ «Дельта Банк» ( т. 2, а. с. 86 ).

Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької облас-ті від 20 жовтня 2014 року позов задоволений в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» загальну суму заборгованості за кредитними договорами від 22 травня 2007 року № 884-Ф та від 22 травня 2007 року № 885-Ф у розмірі 12132621,85 гривні, судовий збір в розмірі 3441,00 гривні ( т. 3, а. с. 134-135).

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 січня 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення за-лишено без задоволення ( т. 3, а. с. 153 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, відповідач оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане судове рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Апелянт посила-ється на неповноту, неправильність встановлення судом обставин, які мають значення для справи, неправильність оцінки судом доказів, вказує на незакон-ність, необгрунтованість ухваленого рішення, порушення судом норм матері-ального та процесуального права ( т. 3, а. с. 161-165 ).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізу-вавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність і обґрунто-ваність оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до вис-новку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути закон-ним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги ци-вільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рі-шення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими до-казами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, дове-деність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає цим вимогам.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 17 постанови Пленуму Вер-ховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгля-ду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрун-тованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі фак-ти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини ( факти ), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи дове-дені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Судом встановлено, що 22 травня 2007 року між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 884-Ф, відповідно до підпункту 1.1 якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 25 тисяч доларів США. ОСОБА_2 зобов'язався одержати кошти кредиту, по-вернути їх у строки, визначені у підпункті 1.3. кредитного договору № 884-Ф, а саме до 21 травня 2027 року включно, сплатити проценти за користування ни-ми та виконати інші зобов'язання, передбачені вказаним кредитним договором. Підпунктом 1.4. кредитного договору встановлена ставка за користування кош-тами кредиту на рівні 12 відсотків річних.

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором № 884-Ф у повно-му обсязі, належним чином, що підтверджується меморіальним валютним ор-дером від 22 травня 2007 року № 448-31 та виписками з банківського рахунку. Однак ОСОБА_2 не виконує належним чином свої зобов'язання за кре-дитним договором, тому станом на 24 грудня 2012 року має заборгованість в сумі 30997,76 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 247765,10 гривень, з яких: 21649,00 доларів США - заборгованість по кредиту; 8732,63 долари США - заборгованість по процентах; 616,13 доларів США - пеня.

22 травня 2007 року між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 885-Ф, відповідно до підпункту 1.1 якого ОСОБА_2 було відкрито мультивалютну невідновлювальну кредитну лі-нію у доларах США і гривнях з лімітом заборгованості 924977,00 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язався одержати кошти кредиту, повернути їх у визначені підпунктом 1.3 кредитного договору строки, а саме до 21 травня 2010 року включно, сплатити проценти за користування кредитними коштами, виконати інші зобов'язання, передбачені кредитним договором. Підпунктом 1.4 вищезазначеного договору встановлена процентна ставка за користування коштами кредиту на рівні 12% річних, процентна ставка за користування кош-тами кредиту у гривнях - 18% річних.

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором № 885-Ф у повно-му обсязі, належним чином. Фактичне отримання позичальником грошових коштів за кредитним договором № 885-Ф підтверджується меморіальними ор-дерами від 22 травня 2007 року № 115-38, № 115-40, № 115-41, № 115-42, № 115-43, № 115-44, № 115-45, № 115-46, № 115- 47, № 115-52, № 448-16, № 448-17, № 448-18, № 448-20, № 448-21, № 448-22, № 448-23, № 448-24, № 448-25, № 448-26, № 448-27, № 448-28, № 448-29, № 448-30, від 17 липня 2007 року № 115-25; від 14 січня 2008 року № 448-46, від 20 березня 2008 року № 448-060, від 14 квітня 2008 року № 448-22, від 13 травня 2008 року № 448-31, від 11 липня 2008 року № 448-3, від 11 серпня 2008 року № 448-57, від 10 вересня 2008 року № 448-13, від 13 жовтня 2008 року № 448-40; меморіальними ва-лютними ордерами від 29 травня 2007 року № 448-60, від 31 травня 2007 року № 448-23, від 05 червня 2007 року № 448-64, від 11 червня 2007 року № 448-105, від 18 липня 2007 року № 448-194, від 14 серпня 2007 року № 448-22, від 14 вересня 2007 року № 448-58, від 09 жовтня 2007 року № 448-37, від 29 ли-стопада 2007 року № 448-6, від 11 грудня 2007 року № 448 -18 та виписками по особовому рахунку.

Однак, ОСОБА_2 належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором № 885-Ф, тому станом на 24 грудня 2012 року у нього утворилася заборгованість в сумі 11884856,75 гривень, з яких: 4417948,04 гри-вень - заборгованість по кредиту, 4353564,92 гривні - заборгованість по про-центах, 3113343,79 гривні - пеня.

Суд першої інстанції зазначив, що правонаступником ЗАТ «ТАС-Інвест-банк», з яким ОСОБА_2 22 травня 2007 року було укладено кредитні договори № 884-Ф та № 885-Ф, стало ПАТ «Сведбанк», яке, в свою чергу, 29 квітня 2013 року змінило своє найменування на ПАТ «Омега Банк» та висту-пило правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях попередника. 18 черв-ня 2013 року між ПАТ «Омега Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено до-говір купівлі-продажу прав вимоги № 1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 1358, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» придбав права вимоги за кредитами у ПАТ «Омега Банк».

Визнаючи вимоги позовної заяви доведеними, такими, що знайшли своє об-грунтування в ході судового розгляду справи, суд першої інтанції дійшов ви-сновку про задоволення позову в повному обсязі.

Оскаржуючи заочне рішення суду від 20 жовтня 2014 року, однією з підстав для його скасування апелянт вказує відсутність доказів правонаступництва за кредитними договорами від ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» до ПАТ «Сведбанк».

З таким твердженням апелянта однозначно погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 червня 1996 року Національним Бан-ком України зареєстрований акціонерний комерційний банк «Сосьєте Жене-раль Україна». 12 жовтня 2001 року зареєстровано зміну його найменування на закрите акціонерне товариство «ТАС-Інвестбанк», яке в свою чергу 18 грудня 2007 року перейменовано на закрите акціонерне товариство «Сведбанк Інвест». На виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» 12 червня 2009 року зареєстровано зміну найменування закритого акціонерного товарис-тва «Сведбанк Інвест» на приватне акціонерне товариство «Сведбанк Інвест». Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Сведбанк Інвест» від 15 червня 2009 року відбулася реорганізація ПАТ «Свед-банк Інвест» шляхом його приєднання до ПАТ «Сведбанк» ( т. 1, а. с. 6-17 ).

Згідо норм статей 104-109 ЦК України формою припинення юридичної осо-би є передача всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним осо-бам-правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу чи перетворен-ня. У розумінні зазначених норм закону приєднання - це така форма реоргані-зації, при якій одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, що продовжує існувати й далі, але в більшому масштабі. Приєднувана ж організація припиняє свою діяльність як самостійна юридична особа. У разі приєднання на підставі передавального акта орган, який здійснює державну ре-єстрацію юридичної особи, виключає з державного реєстру юридичну особу, яка припинила свою діяльність.

Юридична особа-правонаступник, до якої внаслідок приєднання перейшли майно, права та обов'язки припиненої юридичної особи, несе відповідальність за її зобов'язаннями в повному обсязі ( ст. 107 ЦК України ).

Згідно вимог ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результа-ті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам-правонаступникам або в разі ліквідації.

Відповідно до ст. 107 ЦК України після закінчення строку для пред'явлен-ня вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з при-пинення юридичної особи складає передавальний акт ( у разі злиття, приєд-нання або перетворення ) чи розподільчий баланс ( у разі поділу ), які мають містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов'язань юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами.

Так, про правонаступництво ПАТ «Сведбанк» свідчить передавальний акт, затверджений рішенням Єдиного акціонера, що одноосібно здійснює повнова-ження позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Сведбанк Інвест» від 23 жовтня 2009 року, який наданий позивачем та міститься у матеріалах справи, а також статут ПАТ «Сведбанк» ( т. 2, а. с. 190-202, 6-17 ), а відтак не можна стверджувати про невстановлення судом першої інстанції правонаступництва ПАТ «Сведбанк».

Також апелянт посилається на те, що банком-правонаступником не переу-кладені договори, як того вимагає, за його твердженням, пункт 13 розділу ІІ Плану реорганізації шляхом злиття додатку № 1 до постанови Правління Наці-онального Банку України від 27 червня 2008 року № 189 «Про затвердження Положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників».

Слід зазначити, у відповідності до підпункту 2.3 вказаної постанови ( в ре-дакції, що діяла на момент приєднання юридичної особи ), план реорганізації може складатися відповідно до зразків, зазначених у додатках до неї, але дана норма має рекомендаційний характер та не створює обов'язку для банку-право-наступника щодо переукладання договорів з клієнтами, тому колегія суддів критично оцінює такі доводи апелянта.

Окрім того, відповідно до статей 512, 514 ЦК України правонаступництво є самостійною підставою заміни кредитора у зобов'язанні, а до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 516 ЦК України заміна кредитора здійснюється без згоди борж-ника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що судом не встанов-лено факту отримання ним кредитних коштів за кредитними договорами від 22 травня 2007 року № 884-Ф та № 885-Ф через відсутність його письмового звер-нення для отримання кредиту як того вимагають умови договору, невраховано умови кредитного договору № 884-Ф про видачу кредитних коштів у безготів-ковій формі. Документи, на які посилається суд першої інстанції в підтвер-дження факту отримання коштів за кредитним договором від 22 травня 2007 року № 885-Ф, не відповідають копіям документів, наданим позивачем як до-кази наявності боргу; частина цих документів взагалі не існує.

Однак такі твердження апелянта спростовуються виписками по особових рахунках, наявними в матеріалах справи, та про які у своєму рішенні зазначив суд першої інстанції, де зафіксовані усі операції з руху коштів та їх викорис-тання ( т. 1, а. с. 84-205, 207-308 ). Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про доку-ментальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого на-казом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстро-ваного в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/04, Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України від 18 червня 2003 року № 254, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2003 ро-ку за № 559/780, виписка по особовому рахунку є належним та допустимим до-казом отримання коштів.

Отже, слід зробити висновок щодо дійсно наявного порушення прав пози-вача ОСОБА_2 невиконанням своїх зобов'язань за кредитним догово-ром від 22 травня 2007 року № 885-Ф, правильного визначення банком розміру заборгованості та необхідністю стягнення на користь позивача заборгованості, яка згідно вірного розрахунку становить 11884856,75 гривень.

Разом з тим, неможливо погодитися з рішенням суду першої інстанції що-до визначення розміру стягуваної заборгованості за кредитним договором від 22 травня 2007 року № 884-Ф в сумі 247765,10 гривень, зважаючи на наступне.

З матеріалів справи дійсно безспірно вбачається неналежне виконання від-повідачем умов кредитного договору, внаслідок чого у нього утворилася забор-гованість як по тілу кредиту, так і по відсотках та пені.

Судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_2 за кредитом ста-новить 21649,00 доларів США.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що його пред-ставником ОСОБА_6 була подана суду заява про застосування позовної дав-ності за платежами по процентах та пені по кредитному договору від 22 травня 2007 року № 884-Ф ( т. 2, а. с. 145 ), однак у своєму заочному рішенні від 20 жовтня 2014 року суд першої інстанції послався на ненадання доказів з цього питання для можливості застосування строку позовної давності.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що таку позицію суду першої інстанції не можна визнати правомірною.

Відповідно до умов кредитного договору від 22 травня 2007 року № 884-Ф відповідач повинен був здійснювати погашення кредиту, сплачувати проценти у визначені договором строки, здійснювати інші передачені платежі, проте ос-танній платіж, як вбачається з розрахунку та виписки по рахунку, ОСОБА_2 здійснив 09 вересня 2009 року ( т. 1, а. с. 61 ).

Згідно статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, в межах яко-го особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починає-ться від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач звернувся в суд за захистом своїх порушених прав 03 квітня 2013 року, тому дійсно вбачається пропуск ним строку позовної давності для пред'явлення вимоги щодо стягнення від-сотків за кредитним договором до квітня 2010 року, відтак розмір заборговано-сті відповідно має бути зменшений. Виходячи з розрахунку суми боргу ( т. 1, а. с. 60-63 ), розмір заборгованості відповідача по відсотках становитиме 7202,25 долари США.

Щодо стягнення заборгованості з пені слід зазначити, що відповідно до під-пунктів 6.2, 6.3 кредитного договору від 22 травня 2007 року № 884-Ф у разі порушення строків погашення кредиту позичальник на вимогу банку сплачує останньому ( додатково до процентів за користування кредитом ) за кожен день прострочення платежів ( включаючи день сплати боргу ) пеню, яка сплачується в гривнях за курсом Національного Банку України на день здійснення платежу, у розмірі, що розраховується, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період, за який сплачується пеня, та суми своєчасно неповернутих коштів. У разі порушення строків сплати процентів за користування кредитом та комі-сії позичальник на вимогу банку сплачує йому ( додатково до процентів за ко-ристування кредитом ) за кожен день прострочення платежів ( включаючи день сплати боргу ) пеню, яка сплачується в гривнях за курсом Національного Банку України на день здійснення платежу, у розмірі, що розраховується, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період, за який сплачується пеня, та суми боргу.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 546 ЦК України, ст. 5 Де-крету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і ва-лютного контролю», ст. 192 ЦК України пеня є видом забезпечення виконання зобов'язання, розрахунок якої має здійснюватися у грошовій одиниці України - гривні. Такий висновок випливає з аналізу вищезазначених норм чинного зако-нодавства та з врахуванням того, що встановлення розміру пені з розрахунку облікової ставки НБУ можливе лише щодо грошової одиниці України - гривні.Таким чином, згадана норма Цивільного кодексу України може бути застосо-вана лише у гривнях у випадку прострочення грошового зобов'язання. Нараху-вання ж пені у розмірі подвійної облікової ставки на суму заборгованості, вка-заної у валюті, суперечить чинному законодавству України та умовам дійсного кредитного договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відмову у задоволенні позову щодо стягнення пені за кредитним догово-ром від 22 травня 2007 року № 884-Ф.

Отже, заборгованість за даним кредитним договором станом на 24 грудня 2012 року становить 28851,25 долар США, що за курсом НБУ на цю ж дату становить 230608,04 гривень, з яких: 21649,00 доларів США - заборгованість по кредиту, 7202,25 долари США - заборгованість по відсотках.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача щодо порушення відпо-відачем прав, охоронюваних законом інтересів банку, та вважає необхідним, об'єктивним та справедливим заявлені позовні вимоги задоволити частково, стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитними договорами від 22 травня 2007 року № 884-Ф, № 885-Ф в загальній сумі 12115464,79 гривні.

Статтею 309 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування рі-шення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обстави-нам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції при вирішенні цієї цивільної справи пору-шені норми матеріального права, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч. 5 статті 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або каса-ційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК Укра-їни, колегія cуддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити част-ково.

Заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 жовтня 2014 року скасувати.

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( жителя АДРЕСА_1, ідентифі-каційний номер НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ( п/р № 373910011 в АТ «Дельта Банк», МФО 380236, іден-тифікаційний код за ) заборгованість за кредитним догово-ром від 22 травня 2007 року № 884-Ф в сумі 28851,25 долар США ( двадцять вісім тисяч вісімсот п'ятдесят один долар США 25 центів ), що еквівалентно 230608,04 гривням ( двісті тридцять тисяч шістсот вісім гривень 04 копійки ), з яких: 21649,00 доларів США, що еквівалентно 173040,46 гривням, - заборго-ваність по кредиту, 7202,25 долари США, що еквівалентно 57567,58 гривням, - заборгованість по відсотках; заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2007 року № 885-Ф в розмірі 11884856,75 гривень ( одинадцять міль-йонів вісімсот вісімдесят чотири тисячі вісімсот п'ятдесят шість гривень 75 ко-пійок ), з яких: 4417948,04 гривень - заборгованість по кредиту, 4353564,92 гривні - заборгованість по відсотках, 3113343,79 гривні - пеня.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3441,00 гривні.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголо-шення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: