Справа № 461/2804/14 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/987/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 та просила усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на квартиру АДРЕСА_1, шляхом її вселення.

Ухвалою суду від 27.02.2014 року інші вимоги заяви, а саме про визнання удаваним правочину та визнання права власності на квартиру в цілому виділено в окреме провадження.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2014 року позов задоволено. Зобов»язано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1

Вселено ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1

Рішення суду оскаржила представник відповідача. Вважає його незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи, внаслідок чого висновки суду не відповідають обставинам справи.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Мотивує тим, що суд розглянув справу при неявці відповідача, внаслідок чого останній був позбавлений можливості надати свої пояснення по справі, заперечити подані позивачем докази, що в кінцевому призвело до неправильного вирішення справи.

Судом не враховано, що після виконання рішення Галицького районного суду м. Львова про усунення перешкод в користуванні цією ж квартирою шляхом передачі ключів, позивач не намагалась нею користуватись, більше того забрала із квартири та горища свої речі у присутності сусідів та представників ЛКП, в чому особисто розписалась. Суд послався на акти ЛКП «Старий Львів» від 06.06.2012 року та від 23.06.2012 року на підставі яких вже було ухвалено попереднє рішення Галицького районного суду м. Львова та яке вже виконане. Тобто вказані акти жодним чином не могли бути доказами по справі, яка виникла після виконання попереднього рішення.

Суд не врахував того факту, що в провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа №461/12490/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення її права власності на ? частину квартири. Тобто її право власності оспорюється в іншій справі і висновок про те, чи підлягає її право захисту залежить від того, яким буде прийняте рішення, а тому висновок суду про те, що право власності ОСОБА_2 підлягає захисту є передчасним.

В судовому засіданні позивач та її представник проти доводів апеляційної скарги заперечили. Мотивують тим, що у своєму рішенні суд послався також на інші докази, якими обґрунтовувались позовні вимоги, зокрема на інші акти ЛКП, котрі свідчать про порушення прав позивачки відповідачем уже після виконання попереднього рішення суду, яким у спосіб усунення перешкод позивачу у користуванні власністю, зобов»язано надати ключі від спірної квартири. Вимога за позовом, по якому винесено оскаржуване рішення стосувалось, в тому числі, вселення та усунення перешкод, які відповідач чинить після виконання попереднього рішення у справі, тобто вимоги були викликані іншими підставами і базувалися на інших доказах у їх підтвердження. Наявність спору про позбавлення позивача права на частку не повинно впливати на вирішення цієї справи, оскільки на даний час позивача права на частку власності не позбавлено, тому суд правомірно таке право захистив та ухвалив про вселення відповідачки у квартиру, котра є єдиним її житлом. Просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники судового розгляду не з»явились, належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, про що до справи долучено розписки. Клопотання відповідача ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи по причині перебування його у день розгляду справи за межами м. Львова та у відрядженні його представника ОСОБА_5 не підтверджено, а тому не свідчить про наявність поважної причини їх відсутності. Крім того, у матеріалах справи на аркуші справи 20 є копія нотаріально посвідченого доручення, за яким ОСОБА_4 наділив повноваженнями представника своїх інтересів у суді не лише ОСОБА_5, а і ОСОБА_6 , які вправі діяти незалежно один від одного. Тому колегія суддів вважає, що за відсутності доказів неявки відповідача та його представника ОСОБА_5 з поважної причини, а також за наявності даних про уповноваження іншого представника, відповідач мав достатньо часу для забезпечення особистої участі чи через представника у судовому засіданні по розгляду його апеляційної скарги. Крім того, доводи незаконності рішенні суду детально викладено в апеляційній скарзі. На підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності осіб, які не з»явились .

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, думку учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи з таких мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що сторони з 5 червня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2012 року розірвано.

Згідно договору купівлі-продажу від 20 червня 2001 року сторони - ОСОБА_4 та ОСОБА_7 придбали квартиру АДРЕСА_1. Договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстровий номер №2901.

Договір купівлі-продажу зазначеної квартири ніким не оспорювався та є чинним.

Відповідно до ст. 22 КпШС, що була чинною на час придбання квартири, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391, ч.2 ст. 386 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Як вбачається із матеріалів справи спірна квартира перебуває у власності сторін на праві спільної сумісної власності, на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції частки співвласників не виділені в натурі, поділ майна не проведено, порядок користування спільною власністю не встановлено.

При розгляді справи сторони не заперечили того факту, що спірною квартирою на даний час користується лише відповідач - ОСОБА_4

Звертаючись до суду із даним позовом позивач посилалась на те, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні квартирою, зокрема відповідач замінив замки в кімнаті, про що 06.06.2012 року та 23.06.2012 року працівниками ЛКП «Старий Львів» за участю дільничного інспектора складено відповідні акти. За таких підстав позивач у вересні 2013 року звернулась з вказаними вище вимогами. Мотиви апеляційної скарги про врахування судом при вирішенні спору актів ЛКП, які в тому числі були враховані як докази при вирішенні спору Галицьким районним судом м. Львова про усунення перешкод в користуванні житлом у спосіб передачі позивачу ключів - не впливають на правильність висновків суду . Вказане рішення винесено судом першої інстанції 10 грудня 2012 року та саме в цій частині залишено без змін рішенням 15 липня 2013 року Апеляційного суду Львівської області./ а.с. 29/. Вимога позивача про вселення судом не вирішувалась, тому колегія суддів не вбачає підстав, за яких суд першої інстанції не вправі був враховувати вказані вище акти ЛКП.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги як доказ інші акти ЛКП від 11.11.2013 року та 20.03.2014 року за змістом яких позивач не змогла відчинити двері квартири наявним ключем, а також інші докази у справі, яким надана належна правова оцінка.

Даний факт перешкоджання в користуванні спірною квартирою не спростовано самим відповідачем.

Відповідно до п.33 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.-2.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст. 57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Актом державного виконавця від 04.11.2013 року при примусовому виконанні виконавчого листа №1304/5296/12 виданого 29.07.2013 року Галицьким районним судом м. Львова про зобов'язання ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання ключів від вхідних дверей та дверей кімнати квартири, встановлено, що при виході за адресою, вказаною у виконавчому листі, боржником ОСОБА_4 надано ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей та дверей кімнати надано.

Актом, складеним в складі комісії майстрів по експлуатації житлового фонду ЛКП «Старий Львів» встановлено, що ключ, який надано ОСОБА_4 колишній дружині ОСОБА_2 не підходить до вхідних дверей квартири. Зазначено, що ймовірно причиною може бути те, що ОСОБА_4 замінив замок на вхідних дверях.

Заявою ОСОБА_2 від 12.11.2013 року, адресованою начальнику ВДВС Львівського МУЮ, остання повідомляє про те, що у спірну квартиру попасти не може, оскільки колишній чоловік й надалі чинить перешкоди в користуванні її житлом, шляхом заміни замків на вхідних дверях. Просила відновити виконавче провадження.

Колегія суддів вважає, що факт перешкоджання відповідачем в користуванні квартирою позивачкою є доведений, а тому позовні вимоги позивачки про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом її вселення є підставними. Окрім того, відповідач заперечуючи проти вселення позивачки у спірну квартиру тим самим створює останній перешкоди у користуванні спірною квартирою, право власності якої навіть при наявності іншої справи, що знаходиться на розгляді у Галицькому районному суді м. Львова не оспорюється, оскільки спір стосується припинення права власності позивачки на ? частину квартири в порядку поділу майна, що є у спільній сумісній власності.

Тому доводи апелянта про те, що суд не врахував того факту, що в провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа №461/12490/13-ц і висновок про те, чи підлягає її право захисту залежить від того, яким буде прийняте рішення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачкою обрано спосіб захисту свого порушеного права який можливо виконати в примусовому порядку і прийняте у вказаній вище справі судове рішення жодним чином не буде впливати на рішення, ухвалене у справі, що переглядається.

Мотиви апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу у відсутність відповідача, внаслідок чого останній був позбавлений можливості надати свої пояснення по справі, заперечити подані позивачем докази правильності висновків суду не спростовує, оскільки, відповідач не був позбавлений надати свої пояснення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції та заперечити проти доказів наданих позивачкою, детально виклав свою позицію у апеляційній скарзі.

Таким чином судом правильно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовано матеріальний закон, рішення суду відповідає матеріалам справи та зібраним доказам, тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 307, п.1 ч.1 ст.314, ст. 315, ст.317, ст. 319 ЦПК України , колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили .

Головуючий

Судді