АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №663/174/15-ц Головуючий в І інстанції Кустов О.Ю.
Номер провадження №22-ц/791/1116/2015 Доповідач: Лісова Г.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року травня місяця 25 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Лісової Г.Є.
Суддів:Семиженка Г.В.
Бугрика В.В.
При секретарі:Яковенку В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 19 лютого 2015 року за позовом публічного акціонерного комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И Л А:

27.01.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 17.05.2007 року банк надав ОСОБА_5 кредит у розмірі 6193,63 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов договору кредит повинен був погашатися щомісячними платежами, які складаються із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно Умовам.

Оскільки позичальник належним чином не виконував умови договору, то станом на 17.01.2015 року утворилася заборгованість в розмірі 19223 грн. 92 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 3556,52 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 5438,07 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 1560,86 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в розмірі 7276,85 грн., а також штрафу в розмірі 500 грн. (фіксована частина), в розмірі 1052,34 грн. (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на його користь та понесені ним судові витрати у справі.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 19 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено за пропуском позовної давності.

В апеляційній скарзі на рішення суду ПАТ КБ «ПриватБанк» просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Так, судом не було враховано, що строк звернення до суду збільшено за згодою сторін до 5 років.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №HEXRRС09100033 від 17.05.2007 року банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 6193,63 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Грошові кошти були надані ОСОБА_5 на підставі поданої ним заяви та відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с.8-9,10 -17).

З наданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що відповідач прострочував повернення грошових коштів внаслідок чого станом на 17.01.2015 року банк нарахував заборгованість по кредиту в розмірі 19223,92 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 3556,52 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 5438,07 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 1560,86 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в розмірі 7276,85 грн., а також штрафу відповідно до пункту 5,3 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та штрафу в розмірі 891,62 грн. (процентна складова).

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом порушеного права.

Договір про надання споживчого кредиту на суму 6193,63 грн. укладено ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_5 17 травня 2007 року на строк до 17 травня 2010 року.

За умовами договору споживчого кредиту ОСОБА_5 зобов'язувався повертати кредит та проценти за користування ним щомісячними платежами в сумі 317,7 грн. в період з 17 по 22 число кожного місяця.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку, відповідач здійснив останній платіж по договору в грудні 2009 року, отже згідно умов договору позивач з часу виникнення заборгованості мав право вимагати від відповідача виконання зобов'язання.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.259 цього Кодексу позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ПАТ КБ «ПриватБанк» збільшено позовну давність до п'яти років.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку останні платежі відповідачем здійснено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором по процентах за користування грошовими коштами та комісії 17.10.2008 року в розмірі 37,58 і 111,49 грн. відповідно та по кредиту в грудні 2009 року. З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 19223,92 грн. позивач звернувся до суду 27.01.2015 року, тобто по спливу позовної давності.

Відповідач ОСОБА_5 просив застосувати строк давності звернувшись до суду першої інстанції з письмовою заявою (а.с.33).

Згідно з ч.ч.4,5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд першої інстанції вирішуючи спір на підставі частин третьої та четвертої ст.267 ЦК України, якими передбачено порядок застосування позовної давності, а також те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, разом з тим посилається також на п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки зазначена норма Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту, а тому з мотивувальної частини рішення суду слід виключити посилання на п.7 ч.11ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вважати спір вирішеним на підставі глав 19 та 71 ЦК України. Враховуючи що рішення суду, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором відповідає встановленим обставинам справи і ухвалене також на підставі норм матеріального права, які поширюються на ці правовідносини, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування, а вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання на п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Безпідставним також є висновок суду про позовну давність в три роки, так як за згодою сторін її збільшено до 5 років, проте враховуючи, що і цей строк позивачем пропущено, зазначене не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки не впливає на правильність вирішеного спору.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності, поважних причин пропущення якої не встановлено. Разом з тим, суд безпідставно послався на п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, оскільки це стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту, проте оскільки зазначена обставина не може бути підставою для скасування в кінцевому результаті правильно ухваленого судового рішення, посилання на цю норму права підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307,308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на позовну давність в три роки та на п.7 ч.11.ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» і вважати вирішеним спір на підставі ч.ч. 3.4 ст.267, ст. 1054 ЦК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді