АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Малинников О.Ф.
№22-ц/796/479/2015 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року колегія суддів судової палати зрозгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання дій щодо збільшення процентної ставки за кредитним договором такими, що не відповідають чинному законодавству України та зобов'язання здійснити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «ВТБ Банк» в якому з урахуванням змінених позовних вимог просила:

- визнати дії відповідача пов'язані зі зміною розміру процентів за кредитним договором від 18 липня 2008 року №03.93/08-КЛ незаконними;

- зобов'язати відповідача зробити перерахунок розрахунків за вказаним кредитним договором шляхом зарахування всіх коштів сплачених позичальником після дати одностороннього підвищення відповідачем розміру процентів за користування кредитними коштами, в рахунок погашення тіла кредиту.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «ВТБ Банк» про визнання дій щодо збільшення процентної ставки за кредитним договором такими, що не відповідають чинному законодавству України та зобов'язання здійснити певні дії - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення, а саме: визнати дії відповідача щодо збільшення процентної ставки за кредитним договором незаконними та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок процентів із розрахунку 16% річних починаючи з дня її незаконного підвищення.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд неправильно застосував положення цивільного законодавства, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та не взяв до уваги те, що пункт протоколу кредитного комітету від 15 липня 2008 року №128М на який посилався представник банку не розповсюджується на позивача.

Зазначає, що відповідач в порушення умов кредитного договору та вимог чинного законодавства в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки за користування кредитом з 16% до 18% річних, оскільки зміни до договору вносяться лише за згодою сторін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення скарги заперечував та просив відмовити у її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вчинив дії щодо підвищення процентної ставки на 2% річних виключно внаслідок порушення позичальником умов кредитного договору, що не пов'язано із застосуванням положень ст.1056-1 ЦК України, які діють з 10 січня 2009 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом 18 липня 2008 року між позивачем та ПАТ «ВТБ Банк» укладено договір №03.93/08-КЛ за умовами якого банк надав позивачу кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 350000 доларів США на строк до 17 липня 2018 року.

Відповідно до п.1.4 договору сторонами визначено процентну ставку у розмірі 16% річних.

Згідно з п.9.2 договору кредитор підвищує процентну ставку на 2% річних в порівнянні з передбаченою п.1.4 процентною ставкою за цим договором у наступних випадках:

- позичальник здійснив страхування предмету застави на умовах, що не були погоджені з кредитором;

- страхування предмету іпотеки здійснено позичальником або майновим поручителем у неакредитованій банком страховій компанії;

- позичальником не виконані вимоги пп.6.3.-6.6 цього договору;

- позичальником не виконані додаткові умови протоколу кредитного комітету №128М від 15 липня 2008 року.

При цьому позичальник підписанням цього договору підтверджує, що для вказаного вище застосування нової процентної ставки не вимагається підписання сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього договору.

Пунктом 1.9 договору встановлено, що виконання зобов'язань позичальника забезпечується договором іпотеки нежилої будівлі, що належить майновому поручителю ТОВ «Сканді» та знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, 2-а.

Згідно з п.6.3 договору позичальник зобов'язався застрахувати або забезпечити страхування майновим поручителем у акредитованих кредитором страхових компаніях за власний рахунок на весь період дії цього договору на умовах, погоджених з кредитором. Перелік страхових ризиків обов'язково погоджується з кредитором. Позичальник зобов'язується надати або забезпечити надання майновим поручителем кредитору до моменту перерахування суми першого траншу кредиту копії договору страхування та платіжних документів, які підтверджують сплату страхових платежів. З переліком акредитованих страхових компаній та їх тарифами позичальник ознайомлений у момент отримання консультації за умовами кредиту.

Відповідно до п.28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідь на лист позивача від 14 липня 2011 року банк листом від 28 липня 2011 року повідомив, що за порушення п.6.3. договору з 13 липня 2011 року їй було підвищено процентну ставку на 2% річних відповідно до п.9.2. договору.

Також, листом від 25 жовтня 2011 року №992/123-08-2 банк повідомив позивача про те, що кредитор підвищує процентну ставку на 2% річних в порівняні з передбаченою в п.1.4. процентною ставкою за договором, зокрема у випадку невиконання додаткової умови протоколу кредитного комітету №128М від 15 липня 2008 року, а саме щодо порушення позичальником зобов'язання протягом 6-ти місяців з дня видачі кредитних коштів подати до ПАТ «ВТБ Банк» договір оренди на земельну ділянку під об'єктом забезпечення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у зобов'язанні по кредитному договору жодних змін не відбувалось. Підвищення процентної ставки на 2% річних у разі невиконання позичальником умов договору було передбачено кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач порушив п.10.1. кредитного договору та ввів позивача в оману, оскільки зазначив, що для збільшення процентної ставки не потрібно підписувати інших документів відповідно до п.9.2. кредитного договору та посилання апелянта на порушення банком ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» колегія суддів відхиляє з огляду на те, що в суді першої інстанції предметом розгляду даного позову не були позовні вимоги про визнання умов договору недійсними.

Крім того, згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Підписанням кредитного договору сторони погодили, що для застосування нової процентної ставки не вимагається підписання будь-яких інших додаткових документів, крім цього договору.

Посилання апелянта на порушення відповідачем вимог ст.1056-1 ЦК України та ч.1 ст.651 ЦК України відповідно до яких розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку та зміна умов договору допускається лише за згодою сторін колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зміна розміру процентної ставки, а саме збільшення її на 2%, була погоджена сторонами саме як відповідальність позичальника за неналежне виконання умов договору, що відповідно не є односторонньою зміною умов договору та дії банку не суперечать нормам 1056-1 ЦК України.

Доводи апелянта щодо непорушення позивачем п.9.2. кредитного договору не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки при розгляді справи в апеляційному суді представником позивача не було надано доказів відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України на підтвердження виконання позивачем належним чином вимог п.9.2. договору.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х ВА Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: