Головуючий у першій інстанції Погрібний М. О.
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А. суддів: Бабія А.П., Варикаші О.Д.

при секретарі - Желєзнові В.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та встановлення порядку користування за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2015 року, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, в якому просила зобов'язати відповідачку не перешкоджати їй в користуванні квартирою АДРЕСА_1, 1/2 частини якої, належить їй на праві власності, вселити її в зазначену квартиру та встановити порядок користування квартирою, виділивши їй на розсуд відповідача одну із житлових кімнат в користування, а кухню, вбиральню, коридори залишити в спільному її та відповідачки користуванні.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилалася на те, що її син ОСОБА_4, з 16 листопада 2002 року по 17 травня 2012 року проживав в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, після чого шлюб був розірваний і вони стали проживати окремо. Під час спільного проживання її син та відповідачка придбали у свою спільну сумісну власність вказану вище квартиру, загальною площею 59,4 кв./м., житловою площею 31,4 кв./м., яка складається з двох житлових кімнат, житловою площею 16,4 кв./м. та 15,0 кв./м.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2013 року, квартира була поділена і за невісткою та сином було визнано право власності по 1/2 частини квартири, за кожним.

06 листопада 2014 року, її син ОСОБА_4, на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, подарував позивачу належну йому 1/2 частини зазначеної квартири, в якій зареєстроване її місце проживання з 19 жовтня 2012 року.

Однак проживати та розпоряджатися своєю часткою квартири вона не може, так як відповідачка не пускає її, змінила замки на вхідних дверях квартири та ключі не дає. Тому просила її позовні вимоги задовольнити на підставі ст. ст. 391, 392 ЦК України.

У своїй письмовій заяві, поданій до загальної канцелярії суду, позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу без її участі.

Відповідач в судове засідання не з'явилася.

Рішенням Суворівського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2015 року позов задоволений. Зобов'язано відповідача не перешкоджати позивачу в користуванні квартирою АДРЕСА_1, загальною площею 59,4 кв./м., житловою площею 31,4 кв./м.

Вселено позивача в квартиру АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_2 в користування, житлову кімнату, площею 15,0 кв./м., в квартирі АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_3 житлову кімнату, площею 16,4 кв./м., в квартирі АДРЕСА_1.

Кухню, площею, 9,9 кв./м., вбиральню (сполучену), площею 5,1 кв./м. та два коридори, площею 2,1 кв./м. і 10,9 кв./м., в квартирі АДРЕСА_1, залишити в спільному користуванні сторін.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду відповідач подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в зв'язку з тим, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, сторони, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на те, що квартира АДРЕСА_1, на праві спільної часткової власності, по 1/2 частині кожній із сторін.

В зазначеній квартирі, відповідно до довідки №2090 від 20 жовтня 2014 року, виданої дистанцією шляху Одеса - Сортувальна, значаться проживаючими та зареєстрованими окрім позивачки і відповідачки, також син позивачки та колишній чоловік відповідачки, ОСОБА_4 і дочка відповідачки, ОСОБА_6.

Квартира АДРЕСА_1, загальною площею 59,0 кв./м., житловою площею 31,4 кв./м., складається з двох житлових кімнат, площею 16,4 кв./м., 15,0 кв./м., кухні, площею 9,9 кв./м., вбиральні, площею 5,1 кв./м., коридорів, площею 2,1 кв./м. та 10,9 кв./м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру від 23 червня 2014 року.

Згідно ст. 386 ЦК України - власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Відповідач ОСОБА_3 перешкоджає співвласнику ОСОБА_2 в користуванні вказаною квартирою, не пускаючи її до квартири, що відповідачка в судовому засіданні жодним чином не оспорила та не спростувала.

Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 358 ч.ч.1-3 ЦК України, - Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

2. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

3. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги позивачки правомірні, основані на нормах ст. ст. 317, 321 ч.1, 391, 358 ЦК України, які регулюють виниклі правовідносини, оскільки неправомірними діями відповідача ОСОБА_3, порушуються права власності позивачки ОСОБА_2 Тому позов підлягає задоволенню. А саме, суд першої інстанції вважав необхідним зобов'язати відповідачку не перешкоджати позивачці в користуванні квартирою АДРЕСА_1, вселити її в зазначену квартиру та встановити порядок користування вказаною вище квартирою, виділивши в користування позивачці ОСОБА_2 житлову кімнату, площею 15,0 кв./м., відповідачці ОСОБА_3 житлову кімнату, площею 16,4 кв./м. Кухню, площею, 9,9 кв./м., вбиральню (сполучену), площею 5,1 кв./м. та два коридори, площею 2,1 кв./м. і 10,9 кв./м., залишити в спільному користуванні позивачки і відповідачки.

Колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку задовольняючи позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача не перешкоджати позивачу в користуванні квартирою АДРЕСА_1, вселення її в зазначену квартиру.

Разом з тим суд першої інстанції не звернув увагу, що позивач в позовній заяві в частині визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 просила встановити порядок користування квартирою, виділивши їй на розсуд відповідача одну із житлових кімнат в користування. Таким чином позивач не просила конкретно виділити їй у користування житлову кімнату площею 15,0 кв./м., а відповідачу житлову кімнату, площею 16,4 кв./м.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача не погодився на виділення відповідачу у користування кімнати площею 16,4 кв./м. та просив виділити відповідачу у користування житлову кімнату площею 15,0 кв./м., а позивачу житлову кімнату, площею 16,4 кв./м. Позивач погодилася з зазначеним порядком користування квартирою.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вирішуючи питання про виділ майна з спільної часткової власності не врахував положення ст. 364 ЦК України, є помилковим, оскільки предметом розгляду справи не було виділ майна з спільної часткової власності сторін.

Посилання в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції порушив вимоги частин 2 та 3 ст. 385 ЦК України якими визначено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації є помилковим, оскільки як зазначалося вище сторони при розгляді справи в суді апеляційної інстанції дійшли згоди в частині визначення порядком користування квартирою, а питання про виділ матеріальної компенсацію у частці спільного майна не є предметом розгляду справи в суді.

Зазначення в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано доказів того, що відповідач перешкоджає позивачу в користуванні квартирою та вселенням є помилковим, оскільки саме подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в зазначеній частині в який відповідач просить скасувати рішення суду свідчить про те, що відповідач перешкоджає позивачу в користуванні квартирою та вселенні.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення прав неповнолітньої дитини - доньки відповідачки яка проживає в спірній квартирі є безпідставним, оскільки апеляційна скарга в інтересах неповнолітньої дитини не подавалася.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд виділяючи у користування відповідачу кімнату площею 16,4 кв.м. не дослідив чи придатна вона для проживання, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки як зазначалося вище в суді апеляційної інстанції сторони дійшли згоди про встановлення порядку користування квартирою.

На підставі наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення кімнат які підлягають виділення у користування сторонам. Виділення ОСОБА_2 в користування, житлову кімнату, площею 16,4 кв./м., в квартирі АДРЕСА_1. Виділення ОСОБА_3 житлову кімнату, площею 15,0 кв./м. в квартирі АДРЕСА_1. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. Рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2015 року змінити в частині визначення кімнат які підлягають виділення у користування сторонам.

Виділити ОСОБА_2 в користування, житлову кімнату, площею 16,4 кв./м., в квартирі АДРЕСА_1.

Виділення ОСОБА_3 житлову кімнату, площею 15,0 кв./м. в квартирі АДРЕСА_1.,

В іншій частині рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржено до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Судді О.А. Ступаков

А.П. Бабій

О.Д. Варикаша