Номер провадження: 22-ц/785/8449/15
Головуючий у першій інстанції Максимович Г. В.
Доповідач Комаровська Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого - Комаровської Н.В.,

Суддів -Гончаренко В.М., Короткова В.Д.,

З участю секретаря - Абалдової О.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ВАТ «Державний ощадний банк України», філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» з участю третіх осіб- ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист прав споживачів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03.09.2015р.,-

в с т а н о в и л а :

23.06.2014р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до ВАТ «Державний ощадний банк України», філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» і після уточнення позовних вимог посилався на те,що між ним та відповідачем 06.03.2007р. був укладений договір відновлювальної кредитної лінії №21 , який суперечить Закону «Про захист прав споживачів», а саме:

- п.1.7 та п.1.8 договору обмежує права споживача, оскільки встановлює комісійну винагороду в розмірі 1% від суми дострокового погашення кредиту за кредитним договором, що не відповідає п.8 ст.11 Закона «Про захист прав споживачів»;

- відповідач в порушення п.2.2 договору не здійснив корегування кредитних зобов'язань споживача у бік їх зменшення;

- умови кредитного договору передбачають істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача,оскільки передбачають відповідальність лише споживача,

ОСОБА_2 просив визнати договір відновлювальної кредитної лінії №21 від 06.03.2007р., недійсним з моменту його підписання, застосувати наслідки недійсності правочину шляхом двосторонньої реституції, зобов'язавши відповідача повернути ОСОБА_2 надлишково сплачені за договором відновлювальної кредитної лінії №21 від 06.03.2007р. відсотки, пеню, штрафні санкції, комісію.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03.09.2015р. в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить про скасування рішення,мотивуючи тим,що суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,доводи апеляційної скарги та заперечення на неї,розглянувши матеріали справи,перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та заявлених вимог,колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

При розгляді справи судом встановлено,що 06.03.2007р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії №21 , за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 250000 грн. із сплатою 16% річних строком до 06.03.2017 року.

В забезпечення виконання забов*язання між банком та ОСОБА_3,ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були укладені договори поруки,за умовами яких поручителі прийняли на себе о солідарний обов*язок відповідати за невиконання або неналежне виконання ОСОБА_2 умов договору кредиту.

07.11.2008р. між банком та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода до кредитного договору,відповідно до якої встановлена нова відсоткова ставка на рівні 18% річних.

В зв*язку з невиконанням забов*язань за договором ОСОБА_2 та поручителям були направлені вимоги про погашення заборгованості,однак в зв*язку з невиконання вимог банку, ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до позичальника та поручителів з позовом про стягнення заборгованості в сумі 76512,60 грн.

ОСОБА_2 звернувся із зустрічною позовною заявою про визнання недійсним договору кредиту на підставі ст.230 ЦК України,який виділений судом в окреме провадження і є предметом розгляду даної справи.

Позивач ОСОБА_2 стверджував,що пункти 1.7 та 1.8 кредитного договору не відповідають Закону «Про захист прав споживачів»,оскільки обмежують його права як споживача.

З матеріалів справи вбачається,що п. 1.7 кредитного договору передбачає черговіть зарахування платежів у разі їх надходження від позичальника.

Пункт 1.8 кредитного договору передбачає види комісійних винагород,які позичальник забов*язується сплатити у певних випадках.

Відповідно до ст.534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового забов*яхання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості,якшо інше не встановлено договором :

1/ у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора,пов*язані з одержанням виконання;

2/ в другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3/ у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Таким чином, зарахування сплачених коштів в порядку черговості та встановлення комісійної винагороди в розмірі 1% від суми дострокового погашення кредиту не суперечить цивільному законодавству та не є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Не може вважатись недійсним договір кредиту,укладений сторонами,з підстав відсутності графіку погашення кредиту,оскільки постанова Правління НБУ від 10.05.2007р. № 168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту»,якою передбачено графік платежів, була прийнята після укладення кредитного договору між ВАТ«Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2,який позивач просить визнати недійсним з моменту укладення.

Пунктом 2.2 кредитного договору передбачено корегування банком забов*язань позичальника в разі дострокового погашення частини кредиту,що повністю відповідає ч.8 ст.11 Закону «Про захист прав споживачів», однак невиконання банком своїх обов*язків в цій частині при доведеності такого факту не є підставою для визнання договору недійсним,а може бути підставою для розірвання договору в зв*язку з невиконанням його умов відповідно до ст.651 ЦК України.

Судова колегія погоджується з доводом ОСОБА_2 про те,що судом неправильно зазначено про відсутність норми Закону «Про захист прав споживачів» щодо дострокового повернення споживчого кредиту та коригування кредитних забов*язань споживача в бок їх зменшення на час укладення договору кредиту,оскільки частиною 8 ст.11 вказаного Закону на час укладення договору кредиту були передбачені такі положення.

Не може бути підставою для скасування рішення суду довод ОСОБА_2 про наявність дисбалансу інтересів його як споживача та банку,оскільки відповідно до ст.526 ЦК України забов*язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору , вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. ОСОБА_2, укладаючи кредитний договір від 06.03.2007р., погодився з умовами вказаного договору,не скористався передбаченим пунктом 6.1 договору положенням про зміну або доповнення за взаємною згодою сторін умов договору.

Не є підставою для скасування рішення суду і довод ОСОБА_2 про те,що кредитним договором визначені несправедливі умови щодо встановлення розміру пені,оскільки при укладенні договору сторони погодили цей розмір і починаючи з 2007 року ОСОБА_2 ні до банку,ні до суду не звертався із будь-якими вимогами щодо розміру пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 і ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи в задоволенні позову,суд обгрунтовано виходив з того,що позивач не довів свої позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним з підстав,передбачених статтею 230 ЦК України,не надав доказів щодо введення банком його як сторони в договорі в оману щодо обставин,які мають істотне значення,не довів здійснення банком нечесної підприємницької практики.

Судова колегія вважає,що суд повно дослідив обставини справи,тому підстав для скасування рішення немає.

Помилкове посилання суду не відсутність на час укладення кредитного договору в частині 8 ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» положень щодо корегування забов*язань в разі дострокового погашення кредиту не може бути підставою для скасування рішення відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України,яка передбачає неможливість скасування правильного по суті та справедливого рішення суду з одних лише формальних міркувань, оскільки таке помилкове посилання суду не призвело до неправильно вирішеного спору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду,тому вона не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1.п.1,308 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 відхилити,

рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03.09.2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Н.В.Комаровська

Судді: В.М.Гончаренко

В.Д.Коротков