Справа № 127/3755/15-ц Провадження № 22-ц/772/1666/2015Головуючий в суді першої інстанції Сичук М. М.
Категорія 50Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді: Марчук В.С.,

суддів: Матківської М.В., Шемети Т.М.,

при секретарі: Пантелеймоновій А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИЛА :

03 березня 2015 року позивач звернулась у Вінницький міський суд Вінницької області з даним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у твердій грошові сумі по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно з дня звернення до суду, до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на норму ст.184 СК України.

Підставами даного позову зазначила те, що у сторін у період шлюбу народилися вказані діти; рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2015 року шлюб між сторонами розірвано; діти після розірвання шлюбу проживають з позивачкою та, що відповідач добровільно свій обов`язок по участі в утриманні дітей виконує не належним чином.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2015 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі по 750 грн. на кожного, щомісячно, починаючи стягнення з 03.03.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Також вирішене питання судових витрат та негайного виконання судового рішення.

Не погодившись з даним рішенням суду, представник відповідача оскаржив його в апеляційному порядку, як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права; за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими. Зазначив, що не було враховано матеріального становища відповідача; те що він не ухиляється від утримання дітей і, що на його утриманні перебуває непрацездатна матір. Просить змінити зазначене рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів та стягнути їх у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно до повноліття дітей.

Не погодившись із вказаним рішенням позивач ОСОБА_4 теж оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення, суд обґрунтовував його обставинами, які не були доведені та невірно застосував норми матеріального права, пославшись на них як на обставини, що впливають на розмір аліментів. Зазначила, що потреби на дітей становлять 6000 грн. на місяць, а суд неправильно зробив висновок про дохід відповідача та, в результаті, про визначення розміру стягнутих аліментів. Просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, виходячи з норми ч.1 ст. 303 ЦПК України, вважає що апеляційні скарги слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з обставин, що сторони з 20.11.1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2015 року було розірвано (а.с. 3).

За період шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5, 6).

Діти, після розірвання шлюбу між сторонами, проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні, що визнав відповідач у судовому засіданні.

При цьому, суд виходив також з обставин, що відповідач з 2013 року зареєстрований як фізична особа-підприємець займається підприємницькою діяльністю, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 13-14) та керувався нормами ст.ст.180, 184 СК України, що є правомірним, оскільки вказані обставини відповідають, наданим сторонами доказам, які були досліджені у судовому засіданні та не спростовуються ніким із сторін.

Щодо розміру присуджених аліментів, то суд керувався нормою ст. 182 СК України, яка відповідає встановленим обставинам у справі та сімейним правовідносинам по утриманню неповнолітніх дітей, а отже, врахував всі обставини, визначені вказаною правовою нормою.

Так, було взято до уваги пояснення представника відповідача про прибутки відповідача, як фізичної особи-підприємця та, що на його утриманні знаходиться непрацездатна мати - ОСОБА_7, 1953 року народження, яка є пенсіонером та інвалідом третьої групи загального захворювання; також, що позивачем в ході судового розгляду не було доведено можливість відповідачf сплачувати аліменти в розмірі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину. При цьому сторонами не заявлялися клопотання про витребування доказів.

Доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що суд, при ухваленні рішення, не врахував майновий стан відповідача, не відповідає дійсності, оскільки відповідно до принципів змагальності сторін у цивільному судочинстві та диспозитивності цивільного судочинства, регламентованих ст.ст.10, 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач же не спростовував, ні права позивачки на стягнення аліментів, ні їх розміру.

Згідно ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік", прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2015 року становить 1286 гривень.

Ст. 141 СК України передбачає рівність прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. Тобто встановлений Законом прожитковий мінімум повинні забезпечити обоє батьків у рівних частинах.

Визначена Законом сума є мінімальною, тобто законодавець встановив саме мінімум, який в будь-якому випадку мають забезпечити батьки. В даному випадку відповідач не надав суду будь-яких доказів того, що визначена судом першої інстанції сума аліментів в розмірі 750 грн. є для нього значною, що він не в змозі її сплачувати, як і не надав доказів свого реального заробітку.

Позивачка, у свою чергу, теж не довела можливості сплачувати відповідачем аліменти у більшому розмірі, оскільки реєстрація особи, як підприємця не вказує на розмір його доходів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень; належно оцінив надані ними докази; правильно визначив правовідносини, які випливають з встановлених обставин справи та застосував необхідні норми права, діючі на час виниклих правовідносин, тому в силу ст. 308 ЦПК України, апеляційні скарги необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та з цього ж моменту протягом 20 днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча :

Судді :