Справа № 450/1599/13 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/124/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Шеремети Н.О.

секретаря - Матяш С.І.,

з участю представника позивача - Прокоп»юк В.Б.,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 травня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором №04/08-22 від 26.02.2008 року в межах вартості майна відповідачів у спадщині після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 в сумі по 144171,33 гривень з кожного.

Вирішено питання судового збору.

Рішення суду оскаржили відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Мотивують апеляційні скарги тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необгрунтованим та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства. Апелянт ОСОБА_2 зазначає, що не приймав спадщини після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та жодних заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав.

В свою чергу, апелянт ОСОБА_3 зазначає, що хоча й зверталася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, однак спадщини вона не прийняла, оскільки не отримала свідоцтво про право на спадщину, відповідно вважає незаконним стягнення з неї заборгованості по кредитному договору в межах вартості майна у спадщині після смерті ОСОБА_5

ОСОБА_4 зазначає, що з покійним ОСОБА_6 шлюб розірвала ще 27.08.2000 року, заповіт на її користь останній не складав, тобто вона не є спадкоємцем після його смерті, а відтак, з неї не може бути стягнуто заборгованість по кредитному договору в межах вартості майна у спадщині.

Просять рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 травня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення лише частково відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 26 лютого 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №04/08-22, згідно умов п.2.1., п 2.2 якого банк передав позичальнику грошові кошти в розмірі 130000,00 грн. на строк до 26.11.2012 року під 20 % річних на споживчі цілі.

26 лютого 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_5 було укладено договір застави від 26.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шахрай С.О., та зареєстрований в реєстрі за № 545, згідно умов п.1.2. якого предметом застави є транспортний засіб марки «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 та причіп марки LAG FRIGO д.н.з. НОМЕР_2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з того, що у відповідності до положення ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності із ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_5 не виконав, через що на підставі виконавчого напису нотаріуса від 11.06.2009 року, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячук О.А., було звернуто стягнення на предмет застави. Вказаний предмет застави було реалізовано на публічних торгах у межах виконавчого провадження №13466317, однак коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна виявилося недостатньо для задоволення вимог кредитора, що підтверджено постановою головного державного виконавця ВДВС Пустомитівського РУЮ у Львівській області Пакош О.О. від 22.09.2011 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_5 помер, що підтверджено матеріалами спадкової справи №261/2012, заведеної Пустомитівською державною нотаріальною конторою.

На момент смерті у ОСОБА_5 була наявна заборгованість у загальному розмірі 547 558, 66 грн., з яких 82 797, 49 грн. сума заборгованості по тілу кредиту, 63 535, 53 грн. сума заборгованості по нарахованих доходах та 401225,64 грн. - пеня за простроченими кредитними коштами, що підтверджено відповідним розрахунком, доданим до позовної заяви. Пеня обрахована у відповідності до положень п.6.1. кредитного договору, згідно якого за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Після смерті ОСОБА_5 до складу спадкової маси увійшла 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно НОМЕР_3 від 22.10.2007 року, виданим ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

Згідно висновку № 009/14 від 21.02.2014 року, судової будівельно-технічної експертизи складеного ТзОВ «Гал-Світ» вартість 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1 становить 432514,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором в межах вартості спадкового майна, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 1282 ч. 1 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

20 вересня 2012 року ОСОБА_3 звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_5 А згідно довідки №1146 від 04.04.2014 року, виданої Зимноводівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, за адресою АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які є відповідно дружиною та сином покійного, тобто спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину, оскільки проживали із спадкодавцем на час його смерті.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується лише частково.

За приписами ст.1268 ч.3 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У відповідності до положень ст.1269 ч. 1 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Положеннями ст.1267 ЦК України встановлено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_3 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_5, а ОСОБА_2 проживав разом із спадкодавцем та про свою відмову від прийняття спадщини у строк, встановлений ст.1270 ЦК України не заявляв, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 успадкували у рівних частках спадщину після смерті боржника ОСОБА_5 При цьому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку і про те, що та обставин, що спадкоємці на час розгляду справи в суді не отримали свідоцтва про право на спадщину і не зареєстрували своє право на нерухоме майно, не перешкоджає задоволенню позовних вимог позивача, оскільки з того моменту, як спадкоємець подав заяву про прийняття спадщини або фактично прийняв її успадковане майно належить йому, він має право користуватись, управляти, не може лише розпорядитись таким.

Що ж стосується відповідачки ОСОБА_4, то суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що остання є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 і з неї слід стягнути заборгованість за кредитним договором в межах вартості успадкованого майна, оскільки згідно актового запису № 158 від 27 серпня 2000 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірваний. Інші докази про спадкування нею після смерті ОСОБА_5 в матеріалах справи відсутні. А відтак, в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості із ОСОБА_4

Відповідно, не підлягають до задоволення і вимоги щодо стягнення з ОСОБА_4 судових витрат в сумі 1947 грн. 00 коп.

Сума заборгованості позичальником визначена вірно і підтверджується матеріалами справи та договором.

Як убачається із розрахунку позивача, на момент смерті у ОСОБА_5 була наявна заборгованість у загальному розмірі 547 558, 66 грн., з яких 82 797, 49 грн. сума заборгованості по тілу кредиту, 63 535, 53 грн. сума заборгованості по нарахованих доходах та 401 225, 64 грн. - пеня за простроченими кредитними коштами. Пеня обрахована у відповідності до положень п.6.1. кредитного договору, згідно якого за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що розмір неустойки складає 401 225, 64 грн. і такий значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонами домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Частина 3 цієї ж статті надає суду право у випадку виникнення спору, оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через не співмірність з розміром основного зобов'язання.

У відповідності до роз"яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які викладені в п.27 постанови №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 цього Кодексу, які мають іншу правову природу.

Враховуючи обставини, які мають істотне значення для справи, зокрема те, що дійсний боржник за договором помер, автомобіль, на придбання якого брався кредит, вже реалізований і кошти від його реалізації скеровані на погашення боргу за даним кредитним договором, кредитором пред»явлена вимога до спадкоємців і про стягнення одночасно усієї суми заборгованості в межах вартості спадкового майна, яке для відповідача ОСОБА_2 є єдиним місцем проживання, стягнення одночасно усієї суми заборгованості поставить обох позивачів на межу виживання, а також виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки слід зменшити до розміру заборгованості по тілу кредиту, тобто до 82 797, 49 грн. Відтак, розмір заборгованості ОСОБА_5 на день його смерті за кредитним договором становить 229 130 грн. 51 коп.

Так як суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права і тому ухвалив незаконне рішення, то його слід в цій частині скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» і стягнення на його користь 229 130 грн. 51 коп., а саме по 114 565, 26 гривень з ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Відповідно, підлягає зміні рішення в частині стягнення судових витрат. На підставі ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» судові витрати з кожного по 1145 грн. 65 коп. судового збору та по 1200 грн. 00 коп. витрат за проведення експертизи.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, лише частково відповідають обставинам справи, що призвело до неправильної оцінки встановлених судом фактичних обставин, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Внаслідок цього суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст.309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303,304, 307 ч.1 п.п.1,2, 308,309 ч.1 п.1,3, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 травня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і кредит» заборгованості за кредитним договором №04/08-22 від 26.02.2008 року в межах вартості майна у спадщині після смерті 05.05.2012 року ОСОБА_5 в сумі 144171 грн. 33 коп. та 1947 грн. 00 коп. судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги відмовити.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором в сумі по 144171,33 гривень з кожного - змінити. Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором №04/08-22 від 26.02.2008 року в межах вартості майна відповідачів у спадщині після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 з кожного по 114 565 грн. 26 коп.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» судових витрат в сумі по 1947 грн. 00 коп. з кожного змінити, зменшивши стягнення судового збору з кожного по 1145 грн. 65 коп. та по 1200 грн. 00 коп. витрат за проведення експертизи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Шеремета Н.О.