Справа № 153/190/15-ц Провадження № 22-ц/772/1538/2015Головуючий в суді першої інстанції Гаврилюк Т. В.
Категорія 69 Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів Нікушина В.П., Зайцева А.Ю., при секретарі Торбасюк О.І., за участю ОСОБА_2 та його представника, представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 07.04.2015 року ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу протягом 22 років до часу відкриття спадщини та визнання позивача вдівцем,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом в якому просив встановити факт проживання його зі спадкодавцем ОСОБА_4, однією сім'єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу протягом 22 років до часу відкриття спадщини, та визнати його вдівцем.

Вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2. померла його громадська дружина ОСОБА_4 1941 р. н., з якою він спільно прожив у фактичних шлюбних відносинах як чоловік та жінка 22 роки. Весь цей час вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Проте, до органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу не зверталися. За час спільного проживання однією сім'єю позивач багато років опікувався, надавав матеріальну допомогу на лікування померлій дружині, яка перебувала у похилому віці та тривалий час важко хворіла. Крім того, він опікувався та надавав допомогу у догляді та лікуванні дочки дружини - ОСОБА_5, яка була інвалідом з дитинства, проживала разом з ними, померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після смерті дружини він дізнався, що остання склала заповіт, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_3, яка звернулася до Ратуської сільської ради Ямпільського району із заявою про вжиття заходів щодо схорони спадкового майна, і тому він позбавлений можливості проживати у будинку.

ОСОБА_2 звернувся до суду з метою подальшого отримання спадщини - обов'язкової частки у спадковому майні померлої ОСОБА_4

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 07.04.2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Встановлено факт проживання позивача зі спадкодавцем - ОСОБА_4, однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме з липня 2009 р. по ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто до дня смерті ОСОБА_4

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

З таким рішенням суду ОСОБА_2 не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 07.04.2015 року змінити, задовольнивши позовну вимогу про визнання його вдівцем.

Скаржник вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції, в частині відмови в задоволенні цієї вимоги, незаконним та необґрунтованим, оскільки відмова визнати його вдівцем фактично позбавляє скаржника права на обов'язкову частку у спадщині. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального права, зокрема, існують норми, які надають можливість суду першої інстанції визнати його вдівцем.

Також з рішенням суду першої інстанції не погодилась ОСОБА_3 та подала апеляційну скаргу в якій просить рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 07.04.2015 року скасувати як незаконне, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Апелянт вказує, що оскаржуване рішення постановлено судом з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, судом надано неналежну оцінку доказам по справі, показання свідків трактовані в інтересах позивача. Всі обставини викладені у позові не відповідають дійсності і є надуманими.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу більше двадцяти років.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не дослідивши в повній мірі всі докази у справі, прийнявши до уваги лише свідчення свідків, помилково дійшов до такого висновку.

Судом першої інстанції не надано оцінки тим обставинам, які підтвердженні доказами у справі.

Зокрема, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1

22.10.2014 року заведено спадкову справу №177/2014 до майна померлої ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_3 (а. с. 58).

За заявою ОСОБА_3 сільською радою було вжито заходів щодо охорони спадкового майна спадкодавця ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, із акту опису майна та довідки №49 від 12.03.2015 року виданої виконкомом Ратуської сільської ради встановлено, що позивач проживає у будинку померлої.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Ратуської сільської ради від 12.03.2015 року, ОСОБА_2 є власником буд. АДРЕСА_1

ОСОБА_2 зареєстрований у даному будинку.

Відповідно довідки цього ж виконавчого комітету, ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала теж в АДРЕСА_2

Ніхто з учасників процесу не заперечував той факт, що ОСОБА_2 проживав у будинку, який належав сестрі покійної, і розташований на одному подвір'ї з будинком ОСОБА_4.

Однак, дана обставина не може стверджувати факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4

У виписці погосподарської книги № 6 (2011-2015 р. р.) вказано, що головою домогосподарства була ОСОБА_4, а серед відомостей про членів домогосподарства з реєстрацією місця проживання на території ради вказані знову таки ОСОБА_4 та її дочка - ОСОБА_5.. ОСОБА_2, будучи зареєстрованим на території ради, членом домогосподарства ОСОБА_4 не був.

Дана обставина також підтверджується Обліковою карткою об'єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки - домогосподарство по АДРЕСА_2 (а. с.115-118).

Навпаки, в обліковій картці об'єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки - домогосподарство по АДРЕСА_1, Головою домогосподарства вказано ОСОБА_2, при цьому, інших членів домогосподарства за вказаною адресою не має (а. с. 119-122).

Дані обставини спростовують твердження ОСОБА_2 про те, що в них було спільне господарство.

Колегія суддів приймає до уваги той факт, що після смерті ОСОБА_4 будинок був опечатаний, що свідчить про те, що ОСОБА_2 в ньому постійно не проживав.

При описі будинку виявлено та описано цінні речі на загальну суму 10 тис. грн., які після опису були передані на зберігання ОСОБА_3.

Доказів того, що описані речі були придбанні ОСОБА_2 одноособово чи спільно з покійною, суду не надано.

Також не встановлено, чи знаходилось майно ОСОБА_2 в будинку ОСОБА_4 після її смерті.

Велике значення має той факт, що в 2012 році ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно до умов якого, вона заповідала все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, ОСОБА_6, і ці умови, як вказано у заповіті, є дійсними її намірами.

Дочка ОСОБА_4, ОСОБА_5, була інвалідом дитинства 1-ої групи, та отримувала пенсію. Померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_7, був опікуном ОСОБА_5, у користуванні якої був автомобіль ЗАЗ - 968мд, отриманий на пільгових умовах в 1993 році.

Відповідно до технічного паспорту на вказаний автомобіль, власником ЗАЗ- 968мд зазначений ОСОБА_7.

При вирішенні даного спору слід звернути увагу на той факт, що похорон ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснювала ОСОБА_3 (довідка виконавчого комітету № 174 від 24.11.2014 року) (а. с. 113).

ОСОБА_4, перед смертю знаходилась на стаціонарному лікуванні у ВАІТ з 30.09.2014 року по 08.10.2014 року, і догляд за хворою здійснювала ОСОБА_3, яка надавала матеріальну підтримку в лікувальному процесі і закупці лікарських препаратів (довідка Ямпільської ЦРЛ від 25.11.2014 р.) (а. с. 110).

Факт купівлі медичних препаратів ОСОБА_3, підтверджується чеками та квитанціями наданими нею суду першої інстанції, які суд бере до уваги, оскільки дати проставлені на них відповідають терміну перебування ОСОБА_4 у лікувальному закладі (а. с.111-112).

Спільних дітей у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не було, а опікуном дочки ОСОБА_4 була стороння особа, а не ОСОБА_2, який стверджує про проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю більше двадцяти років.

Доказів про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого, чеки, квитанції, свідоцтва про право власності, заяви, анкети, квитанції, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, та інші докази, які б стверджували про те, що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, суду не надано.

Твердження ОСОБА_2 у позові про піклування за ОСОБА_4 та її дочкою, про надання матеріальної допомоги та надання медичної допомоги не знайшли свого підтвердження відповідними доказами, а докази описані вище спростовують їх.

Фактично, висновки суду першої інстанції про проживання позивача з ОСОБА_4 однією сім'єю базуються на довідці виконавчого комітету сільської ради від 27.10.2014 року (а. с.6) та на показаннях свідків.

Однак, колегія суддів критично відноситься до даних доказів, виходячи з наступного.

В довідці вказано, що з 1992 по 2014 рік ОСОБА_2 постійно проживав і вів спільне господарство з ОСОБА_4 в її будинку по АДРЕСА_2 до її смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_2.

Однак, в довідці не конкретизовано, яке саме спільне господарство вів позивач з ОСОБА_4, і зміст даної довідки суперечить змісту погосподарської книги та Облікової картки об'єкта по господарського обліку на 2011-2015 роки - АДРЕСА_2, а тому дана довідка не може бути належним доказом при встановленні обставин викладених у позовній заяві.

Суд першої інстанції, пославшись на показання свідків, які були запрошенні за клопотанням позивача, зробив лише висновок з їхніх показань, не конкретизуючи при цьому їх зміст. Однак, жоден із свідків, які являються сторонніми людьми для ОСОБА_2 та ОСОБА_4, не підтвердили обставини, які б свідчили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали разом, як сім'я, а підтвердили лише надання періодичної допомоги з боку позивача останній.

Інші докази у справі навпаки підтверджують пояснення відповідача та єдиної спадкоємиці за заповітом - ОСОБА_3, та підтверджують показання свідків, які були допитані за її клопотанням, і пояснили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 об'єднувало лише спільне подвір'я та частина городу, і між ними склались сусідські стосунки, а не подружні стосунки.

Також, колегія суддів бере до уваги те, і ОСОБА_2, і ОСОБА_4 та її донька-інвалід отримували пенсії та соціальні виплати. Натомість, позивачем не доведено, а судом не встановлено, чи мали ОСОБА_2 та ОСОБА_4 сімейний бюджет (спільні кошти), та за рахунок яких прибутків та надходжень поповнювався цей бюджет, і як ним розпоряджались (спільні витрати).

Спільний бюджет та спільні розпорядження ним - це одна із ознак, яка властива поняттю «сім'я».

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів прийшла до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не були сім'єю, оскільки не встановлено, що саме їх об'єднувало як подружжя, не встановлені обставини, які б свідчили про їх спільний побут, про їх права та обов'язки.

Беручи до уваги, те, що вимога ОСОБА_2 про визнання його вдівцем є похідною від вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, яка на думку колегії суддів не підлягає задоволенню, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про визнання ОСОБА_2 вдівцем.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та ним неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 07.04.2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу протягом 22 років до часу відкриття спадщини та визнання позивача вдівцем відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: