Справа № 274/5242/15-ц
Провадження № 2/0274/2125/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2015 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Щербака Д.С., при секретарі Поступайло Х.О., розглянувши в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання права власності на самочинно реконструйований обєкт, -

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 у листопаді 2015 року звернувся в суд до відповідача - Бердичівської міської ради Житомирської області з зазначеним вище позовом. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить двокімнатна квартира, до якої він здійснив прибудову, зайнявши частину прибудинкової території. На здійснення добудови позивачу надано дозвіл виконкому Бердичівської міської ради та будівельний паспорт. Проте, ним не отримано дозвіл на виконання будівельних робіт у звязку з відсутністю документів на право власності (користування) земельною ділянкою під забудовою. Зазначає, що не може отримати землю під будівництвом у користування або набути у власність внаслідок особливого статусу прибудинкової території.

В судове засідання позивач та представник відповідача не зявились, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позов не визнав та заперечив проти його задоволення.

В звязку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачу на праві власності належить квартира за адресою: м. Бердичів, вул. Білопільська, буд. 6-а, що підтверджується договором купівлі-продажу від 12.03.2005р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.04.2005р.

Згідно технічного паспорта від 1994р. придбана позивачем квартира, розташована в одноповерховому будинку, складалася з двох житлових кімнат, площею 23,1 кв.м. та 15,2 кв.м., кухні, площею 6,1 кв.м., коридору, площею 4,0 кв.м., веранди, площею 4,8 кв.м.

За рішення Бердичівської міської ради від 15.12.2005р. №640 позивач отримав у користування терміном на 1 рік земельну ділянку за місцезнаходженням вказаної квартири для її обслуговування на умовах оренди.

13.10.2006р. виконком Бердичівської міської ради за рішенням №548 дозволив позивачу добудувати до вказаної квартири житлову кімнату розміром 3,0х6,0м.

23.11.2006р. позивач отримав будівельний паспорт на розміщення прибудови житлової кімнати.

Зазначене свідчить про дотримання позивачем законодавства у сфері містобудівної діяльності, що діяло на момент підготовки до будівельних робіт, зокрема, частинами 1, 5 ст.24, ч.7 ст.27 Закону України «Про планування і забудову територій».

Проте, позивачем не отримано дозвіл на здійснення будівельних робіт, необхідність якого передбачена ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій» та п. 2.1 Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Держбуду України від 05.12.2000р. №273, що були чинним на момент здійснення будівництва.

Це повязано з тим, що для отримання вказаного дозволу було необхідно надати визначений перелік документів, серед яких і документ на право власності (користування) земельною ділянкою. Водночас, строк оренди, визначений рішенням Бердичівської міської ради від 15.12.2005р. № 640, закінчився. Рішення щодо продовження або укладання нового договору оренди відповідачем не приймалось, попри звернення позивача.

Проте, будівельні роботи виконувались. Будівництво прибудови закінчено у 2007р.

Згідно ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

В свою чергу, позивач не може здійснити державну реєстрацію реконструйованого обєкта, оскільки у нього відсутні необхідні документи, визначені п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, та п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011р. №461, а саме, декларація про готовність об'єкта до експлуатації та документ, що підтверджує речове право на земельну ділянку.

Подати відповідну декларацію позивач не має можливості, так як речові права на земельну ділянку під прибудовою не оформлені.

Водночас, отримати земельну ділянку у користування або власність позивач не може у звязку з особливим статусом прибудинкової території.

Зокрема, відповідно до пп. 14.1.205 ст.14 Податкового кодексу України прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди, та необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Згідно частин 1-3 ст.42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Таким чином, у вказаному законодавчому акті чітко визначено, що право постійного користування прибудинковою територією і право власності на таку не може належати певному власнику квартири у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У ч.1 ст.15 даний Закон визначає істотні умови договору, до яких, зокрема, належить об'єкт оренди - кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки.

Згідно ч.2 даної статті відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

В свою чергу, кадастровий номер земельної ділянки, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Із зазначеного слідує, що присвоєння кадастрового номеру відбувається при державній реєстрації земельної ділянки, для чого, в свою чергу, ця ділянка має бути сформована.

Таким чином, предметом договору оренди землі та договору суперфіцію може бути лише окремо сформована земельна ділянка, виділення якої законодавець не визначає за можливе у звязку з особливим статусом прибудинкової території.

Враховуючи викладене, укласти договір оренди земельної ділянки або договір суперфіцію, наявність якого згідно відмови у реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації визнана обовязковою, неможливо.

Враховуючи зазначене та положення ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України, здійснена прибудова має статус самочинного будівництва.

Відповідно до ч.5 ст.376 Цивільного кодексу України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Хоча позивач і не має документального підтвердження речового права на землю, він все ж залишається користувачем землі відповідно до положень ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, частинами 1, 3 ст.42 Земельного кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 3, 10, 11, 60, 208, 212-215, 218, 223 Цивільного процесуального кодексу України,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинно реконструйований обєкт, площею 68,7 кв.м, квартиру АДРЕСА_1, що складається з: житлової кімнати, площею 23,1 кв.м, житлової кімнати, площею 16,2 кв.м, кухні, площею 15,4 кв.м, вбиральні (санвузла), площею 5,3 кв.м, коридору, площею 5,7 кв.м, комори, площею 3,0 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: Д.С. Щербак