233 № 233/989/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., при секретарі Радченко Н.А., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Полєжая Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського державного хімічного заводу про визнання права користування жилим приміщенням,
Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить визнати за ним право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що його діду ОСОБА_3 було видано ордер № 187 від 08 березня 1959 року на право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до довідки КП «Проектно- зйомного бюро» будинок за адресою АДРЕСА_3 відповідає на теперішній час будинку за адресою АДРЕСА_4 .
У спірному житловому приміщенні мешкали його дід ОСОБА_3 , його баба ОСОБА_4 , його мати ОСОБА_5 , та він з часу народження.
Його мати ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з його батьком ОСОБА_6 , але 08 червня 1987 року шлюб між ними було розірвано. З того часу він зі своїм батьком не спілкувався.
Його баба ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Його мати ОСОБА_5 мешкала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується копією картки прописки ОСОБА_7 . Він також, з часу народження постійно мешкав зі своєю матір`ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Але у картці прописки відсутній запис про нього, як неповнолітню дитину, яка мешкає разом з матір`ю.
По досягненню 16 річного віку він звернувся до відділу ДМС м. Костянтинівка для отримання паспорту, але його не отримав, оскільки не зміг зібрати необхідні документи.
У 1999 році він був засуджений та відбував покарання у місцях позбавлення волі з 28.12.1999 року по 24.12.2014 року.
Повернувшись з місць позбавлення волі, він має намір мешкати у спірному житловому приміщенні, оскільки іншого житла у нього не має, але двері квартири замінені робітниками ОСОБА_7 та він не може потрапити до житла.
Також, він звернувся до відділу ДМС в м. Костянтинівка для отримання паспорту, але не може його отримати, оскільки у паспорті потрібно поставити штамп реєстрації місця проживання, а у нього відсутні документи, на підставі яких можливо поставити такий штамп.
Оскільки він був вселений до спірного житлового приміщення як неповнолітня дитина, постійно у ньому мешкав, іншого житла він не має, тому вважає, що має право на користування квартирою АДРЕСА_5 .
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві, пояснивши, що у спірному житловому приміщенні він мешкав з часу свого народження зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , куди був вселений на правах члена сім`ї наймача. Його мати померла у 1995 році. На той час він був неповнолітнім, а тому до спірного житлового приміщення перейшов проживати його батько ОСОБА_6 , який займався його вихованням. До 28.12.1999 року він постійно мешкав у спірному житловому приміщенні, а з 28.12.1999 року був взятий під варту і до 24.12.2014 року відбував кримінальне покарання у місцях позбавлення волі. Паспорт у 16 річному віці він не отримував, оскільки не зібрав необхідних документів. Після звільнення з місць позбавлення волі повернувся до спірного житлового приміщення, але двері квартири замінені працівниками відповідача. На його звернення з приводу користування спірним житлом, відповідач відповів йому відмовою за тих підстав, що у карточці прописки на квартиру АДРЕСА_5 відсутні відомості про нього, як про дитину ОСОБА_5 . Натомість в зазначеній карточці вказано, що його мати ОСОБА_5 зареєстрована за вказаною адресою разом з дочкою. Проте, його мати інших дітей, окрім нього, не мала. Вважає, що оскільки він був вселений до спірного житлового приміщення як неповнолітній член сім`ї наймача, постійно мешкав у квартирі АДРЕСА_5 до 1999 року, а після чого відбував кримінальне покарання у місцях позбавлення волі, то він має право на користування спірним житловим приміщенням. Просив позов задовольнити у повному обсязі.
Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав повністю за тих же підстав, просив позов задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_8 у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивачем не доведений факт його проживання у спірному житловому приміщенні з часу смерті матері та до його арешту. За інформацією, що міститься у відповідача, з 1995 року ніхто у спірному житловому приміщенні не мешкав. Просив відмовити у задоволенні позову.
Суд, заслухавши пояснення та доводи сторін, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх дослідженими доказами, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло (ч.1). Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ч.3).
Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не можу бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше яз з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.4). Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій ( ч.5)
Згідно з роз`ясненнями Пленуму ВСУ в п. 9 постанови від 12 квітня 1985 р. № 2 „Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами ЖК України (зі змінами та доповненнями), суд при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, які проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Згідно зі ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно (ч.1). Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жили приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядком користування житловим приміщенням.
Відповідно до п.7 ч.3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: взяття під варту або засудження до позбавленні волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх чистині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі ( їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання.
Судом встановлено, що згідно ордеру № 187 від 08 березня 1959 року ОСОБА_3 діду позивача була надана в користування квартира АДРЕСА_6 (а.с.12).
За довідкою Комунального підприємства «Проектно-зйомне бюро» № 26 від 26 лютого 2015 року (а.с.18) будинок за адресою: АДРЕСА_3 на теперішній час відповідає будинку за адресою: АДРЕСА_4 .
За довідкою Костянтинівського державного хімічного заводу від 21.04.2015 року № 89 (а.с.64) квартира АДРЕСА_5 перебуває на балансі Костянтинівського державного хімічного заводу. На теперішній час у спірному житловому приміщенні ніхто не мешкає.
Позивач ОСОБА_1 з 26.09.1987 року постійно мешкав у спірному житловому приміщенні разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 на правах неповнолітнього члена сім`ї наймача.
Дана обставина знаходить своє підтвердження за карткою прописки (а.с.13), згідно якої ОСОБА_5 з 26.09.1987 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а також за довідкою адресно-довідкового бюро від 23.04.2010 року (а.с.16), згідно якої ОСОБА_5 з 26.09.1987 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім того, дана обставина відповідачем не спростована.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 01.11.1995 року (а.с.10).
Після смерті матері, неповнолітній на той час ОСОБА_1 , постійно мешкав у спірному житловому приміщенні разом зі своїм батьком ОСОБА_6 .
Дана обставина підтверджується показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які у судовому засіданні, кожен окремо, пояснили, що після смерті ОСОБА_5 і до арешту позивач мешкав у спірному житловому приміщенні разом зі своїм батьком ОСОБА_6 .
Суд визнає достовірність зазначених свідчень з урахуванням того, що свідок ОСОБА_10 була подругою померлої ОСОБА_5 , а свідок ОСОБА_11 є тіткою позивача, тобто свідки добре знають родину позивача, та оскільки зазначені свідчення узгоджуються з іншими дослідженими по справі доказами у справі.
Так, за довідкою Костянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату від 29.04.2015 року № 456 (а.с.70), ОСОБА_1 при постановці на облік призовників Костянтинівського ОМВК 16 лютого 1998 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
За довідкою Костянтинівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області від 15.05.2015 року № 316/10/05-14-18-13-20 (а.с.79), за даними ДРФО місце проживання ОСОБА_1 на момент отримання РНОК ПП 30.03.1999 року: АДРЕСА_1 .
Тож, суд у відповідності до ст. 65 ЖК України вважає доведеним факт вселення позивача у спірне житлове приміщення у встановленому порядку на правах члена сім`ї наймача і фактичне проживання в ньому до 28.02.1999 року.
Одночасно, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо немешкання позивача у спірному житловому приміщенні з 01.11.1995 року, оскільки вони не відповідають встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, спростовуються дослідженими судом доказами.
За довідкою про звільнення серії ЛУГ 025964 позивач ОСОБА_1 з 28.12.1999 року по 24.12.2014 року відбував кримінальне покарання в місцях позбавленні волі, а тому, спірне житлове приміщення у відповідності до п.7 ч.3 ст. 71 ЖК України зберігається за ним протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання.
За таких обставин, в контексті приведених норм, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.
На підставі ст. 47 Конституції України, ст.ст.1, 9, 65,71 ЖК України, керуючись ст.ст. 209, 214-215 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Костянтинівського державного хімічного заводу про визнання права користування жилим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановити строк для ознайомлення сторін з повним рішенням 29 травня 2015 року, відклавши до цього строку складання повного рішення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.
Суддя: О.В. Каліуш