Провадження № 22-ц/780/2531/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 46 26.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

26 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Лащенка В.Д., Поліщука М.А.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2014 року у справі за позовом Бориспільського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області Державної архітектурно-будівельної інспекції Міністерства регіонального розвитку України, Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованого майна та приведення земельної ділянки до попереднього стану, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року Бориспільській міжрайонний прокурор звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач на належній їй на праві власності земельній ділянці, що розташована по АДРЕСА_1, без погодження та затвердження проектної документації, з порушенням протипожежних нормативів та будівельних правил, здійснювала будівництво індивідуального жилого будинку розміром 14,0 м на 15,6 м, за що її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 14 жовтня 2010 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області (далі Інспекцією) ОСОБА_2 видано припис про заборону здійснення будь-яких будівельних робіт, а рішенням виконавчого комітету Вишенківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 21 жовтня 2010 року № 450 відповідача зобов'язано призупинити будівельні роботи по будівництву жилого будинку до оформлення дозвільних документів, однак остання продовжує зведення будинку.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 здійснила самочинне будівництво, проведення відповідної перебудови якого неможливо, Бориспільський міжрайонний прокурор просив позов задовольнити та зобов'язати відповідача за власні кошти знести самочинно зведений будинок з одночасним приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2014 року у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Інспекція подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останньою ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2014 року, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду про залишення без змін рішення суду першої інстанції, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснила, що врахування істотності порушень при будівництві мається на увазі при наявності проекту будівництва і відхилення від нього, тому необхідно з'ясувати чи розробляла відповідач такий проект. Крім того, при новому розгляді справи апеляційному суду необхідно визначитися, чи підлягає спір вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спір щодо знесення самочинно збудованого майна та приведення земельної ділянки до попереднього стану підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте з такими висновками погодитись не можна, оскільки суд у порушення вимог статей 213-214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 березня 2010 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_3 земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0873 га, розташовану у с. Вишеньки Бориспільського району Київської області. На вказаній земельній ділянці ОСОБА_2 самочинно було розпочато будівництво житлового будинку, яке, відповідно до висновків перевірки Інспекції, проводиться без погодження та затвердження проектної документації, з порушенням протипожежних нормативів, без дотримання вимог ст. 23 Закону України «Про планування та забудову територій» та Державних будівельних норм (далі ДБН) 360-92 «Про планування та забудову міських та сільських поселень».

14 жовтня 2010 року Інспекцією ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 96 КУпАП а також видано припис про заборону здійснення будь-яких будівельних робіт, яким зобов'язано відповідача в місячний термін привести у відповідність до вимог чинного законодавства документи дозвільного характеру та пред'явити в Інспекцію погоджену та затверджену будівельну документацію та зупинити 14 жовтня 2010 року будівельні роботи. Вказаний припис ОСОБА_2 виконано не було.

Крім того, рішенням Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 21 жовтня 2010 року № 450 зобов'язано ОСОБА_2 призупинити будівництво індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 17 лютого 2011 року № 57 ОСОБА_2 було надано дозвіл на самовільно розпочате будівництво об'єкту містобудування «Індивідуальний житловий будинок» за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0873 га, та попереджено, що будь-які будівельно-монтажні роботи заборонено проводити без розробленої, погодженої і затвердженої документації та дозволу Інспекції на виконання будівельно-монтажних робіт.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією України та законами України.

Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю.

Пунктом 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року № 439/2011, визначено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до п. 3 вказаного Положення основними завданнями Державної архітектурно-будівельної інспекції України є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства, у тому числі здійснення в межах своїх повноважень державного контролю за дотриманням законодавства, стандартів, нормативів, норм, порядків і правил із зазначених питань.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-137цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Розглянувши спір у порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції залишив поза увагою, що прокурор звернувся до суду в інтересах інспекції державного архітектурно-будівельного контролю як суб'єкта владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва, містобудування та архітектури, та не перевірив, чи не є відносини між сторонами публічно-правовими та чи підлягає зазначений спір вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що спір, який виник між сторонами з приводу знесення самочинно збудованого майна та приведення земельної ділянки до попереднього стану, та який заявлено прокурором інтересах суб'єкта владних повноважень, відповідно до наведених вимог матеріального та процесуального закону належить до компетенції адміністративних судів, а відтак суд першої інстанції мав закрити помилково відкрите провадження у справі, чого не зробив, порушивши вимоги ст. 205 ЦПК України.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст. 205 ЦПК України.

Враховуючи викладене слід дійти висновку, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 2 ст. 206 ЦПК України, колегія суддів роз'яснює позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 205, 303, 310, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2014 року скасувати, провадження в справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: