Справа № 274/6973/14-ц
Провадження № 2/0274/461/15
РІШЕННЯ

Іменем України

13.02.2015 м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого - судді Хуторної І.Ю.,

з участю секретаря судових засідань Соломянюк Л.О.,

позивачів, їх представника, представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердичеві цивільну справу за позовом

за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє також у інтересах дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 до приватного підприємства „Житлоремекс-2", Бердичівської міської ради про визнання права користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом та просять визнати за ними право користування квартирою АДРЕСА_1 у м. Бердичеві, як за членами сім'ї наймача та зобов'язати ПП «Житлоремекс-2» укласти з ними договір найму житлової площі.

За заявою позивачів позов, в частині зобов'язання укласти договір найму житла, залишено без розгляду.

Свої вимоги позивачі мотивують тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Бердичівської ради депутатів трудящихся від 26 січня 1967 року, № 44 сім'ї ОСОБА_3, яка на той час складалась 4-х чоловік, в тому числі і її батькові ОСОБА_6 була надана чотирьохкімнатна ізольована квартира за адресою: АДРЕСА_1. З 1967 року її сім'я стала проживати у вказаній вище чотирьохкімнатній квартирі. З моменту свого народження, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_7 і по даний час вона мешкає там, як член її сім'ї, з ІНФОРМАЦІЯ_7 і по 03.04.2014 року вона була зареєстрована у вказаній квартирі. 03.04.2014 року вона знялася з реєстрації у вказаній квартирі та зареєструвалась по АДРЕСА_2, хоча фактично разом з родиною залишилися проживати у вказаній вище квартирі. Під час проживання у вказаному помешканні вони з батьками вели спільне господарство, у них був спільний бюджет і вони разом придбавали продукти харчування та предмети домашнього вжитку, здійснювали поточний ремонт квартири. Фактично вони проживали однією сім'єю. 27.10.2001 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2. Після реєстрації шлюбу, зі згоди батьків, її чоловік вселився у вказану вище квартиру в якості члена нашої сім'ї. Їх діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з моменту свого народження і по даний час проживають у вказаній вище квартирі разом з ними. ІНФОРМАЦІЯ_3 після важкої хвороби помер батько - ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_6 раптово померла мати - ОСОБА_7 Після смерті матері вони продовжують проживати у вказаній квартирі, яка для них є постійним місцем проживання. Після поховання матері вони звернулись до ПП «Житлоремекс-2» та до міського голови з проханням зареєструвати їх у вказаній квартирі, але їм було відмовлено. З урахуванням того, що вони постійно проживають у вказаній квартирі, як члени сім'ї наймача і весь час сплачували за користування житлом, квартплату та комунальні послуги вважають, що на підставі статті 65 ЖК України вони набули права користуватися цією квартирою.

Позивачка ОСОБА_3 позов підтримала з підстав вказаних у позовній заяві, пояснила, що з дня народження та до сьогоднішнього дня проживає у спірній квартирі. У 2001 році вона одружилася, у квартирі зі згоди батьків став проживати її чоловік ОСОБА_2. У квітні 2014 року вона знялася з реєстрації у квартирі та зареєструвалася у будинку бабусі де фактично немає умов для проживання. Однак залишилася з сім'єю проживати у квартирі, оскільки це її основне місце проживання.

Позивач ОСОБА_2 позов підтримав та пояснив, що він зареєстрований у будинку своїх батьків на території Козятинського району. Він не є власником того житла. Іншого житла на праві власності не має. Після одруження з ОСОБА_3, з 2001 року він проживає в квартирі АДРЕСА_1. Батьки ОСОБА_3 дали згоду на його проживання. З того часу вони спільно несли витрати за комунальні послуги, разом купували продукти харчування, проживали однією сім'єю.

Представник позивача позов підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, мотивуючи це тим, що єдиною підставою для вселення у житло є ордер. Крім того позивачі не були зареєстровані у вказаному житлі шість місяців до смерті квартиронаймача. Доказів про те, що була згода квартиронаймача на вселення позивачів не надана.

Від представника ПП „Житлоремекс" надійшла заява з проханням справу слухати за її відсутності. Проти позову не заперечила.

Дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з такого.

Судом встановлено, що підставі рішення виконавчого комітету Бердичівської ради депутатів трудящихся від 26 січня 1967 року сім'ї ОСОБА_9 його дружині - ОСОБА_10, синів: ОСОБА_11, ОСОБА_12 була надана чотирьохкімнатна ізольована квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_3, дочка ОСОБА_6, у вказаній квартирі проживає з ІНФОРМАЦІЯ_7 ( з дня народження) та була зареєстрована з ІНФОРМАЦІЯ_7 і по 03.04.2014 року. Вказане підтверджується довідкою ПП „Житлоремекс 2" від 25.12.2014 (а.с. 5, 10, 11, 14).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 8).

Мати позивачки - ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.9).

З довідок ПП „Житлоремекс-2" вбачається, що день смерті ОСОБА_7. у квартирі АДРЕСА_1 вона була зареєстрована одна, з вересня 2014 року у квартирі ніхто не зареєстрований. Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_7 ( а.с. 14, 17,18).

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 27 жовтня 2001 року зареєстрували шлюб ( а.с .10). Від шлюбу мають двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с. 12,13).

Свідок ОСОБА_15, тітка позивачки у судовому засіданні показала, що у 1967 році спірку квартиру отримав ще дід ОСОБА_3. З дня свого народження та до сьогоднішнього дня ОСОБА_3 проживає у цій квартирі. На вселення її чоловіка була згода батьків. ОСОБА_3 зі своєю сім'єю та її батьки жили однією родиною. Спільно готували їсти, мали спільний бюджет, жили дружно. Ніяких заперечень зі сторони батьків щодо проживання ОСОБА_3, її чоловіка та дітей не було. Батько ОСОБА_3 помер від онкозахворювання, а мати раптово. У цій квартирі немає зручностей.

Свідок ОСОБА_16 показав, що він з 2006 року проживає по сусідству від позивачів. ОСОБА_3, ОСОБА_2 та їх діти проживали однією сім'єю з батьками ОСОБА_3, ніяких суперечок у них не було. Після смерті батьків вони проживають у тій квартирі по сьогоднішній день.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що з дитинства знає ОСОБА_3 та її батьків. Батьки ОСОБА_3 раптово померли. За життя ОСОБА_3 з чоловіком, їх діти та батьки ОСОБА_3 жили однією сім'єю, вели спільне господарство. У квартирі проживають до сьогоднішнього дня. ОСОБА_18, ОСОБА_2 батьки мали за сина. Ніяких суперечностей щодо права на проживання у квартирі не виникало. Та квартира не має зручностей.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні показала, що знала покійних батьків ОСОБА_3. Батьки ОСОБА_3 та сім'я ОСОБА_3 жили однією сім'єю, між ними не виникало суперечок.

Відповідно до статті 65ЖК Українинаймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем всіма правами і несуть обов'язки, пов'язані з договором найму ( стаття 64 ЖК України).

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України"роз'яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

У судовому засіданні встановлено, що позивачі проживають без реєстрації у квартирі АДРЕСА_1. Вони вселилися туди як члени сім'ї наймача, з їх безспірної згоди, вели спільне господарство з наймачем житла, проживали там тривалий час: ОСОБА_3 з 1976 року, ОСОБА_2, з 2001 року, їх діти з народження. Доказів про наявність права позивачів на користування жилою площею в іншому жилому приміщенні суду не надано.

Виходячи із положень Конституціїпро гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому.

Таким чином, наявні правові підстави для визнання за позивачами права користування квартирою АДРЕСА_1 у м. Бердичеві.

На стягненні судових витрат позивачі не наполягають.

Керуючись статтями 10,11, 60, 212 -215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3, їх дітьми: ОСОБА_4, ОСОБА_5 право користування квартирою АДРЕСА_1 у м. Бердичеві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення подають скаргу у той же строк з дня отримання ними копії рішення.

Суддя: І.Ю. Хуторна