У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними правочинів, визнання права власності, зобов'язання повернути майно, витребування майна з чужого незаконного володіння,

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними правочинів, права власності, зобов'язання повернути майно та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено.

Визнано недійсною з моменту видачі довіреність від 24.02.2012 року, що посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С. і зареєстрована в реєстрі за № 559.

Визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 17.05.2012 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. та зареєстрований в реєстрі за № 1718.

Визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 17.05.2012 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. та зареєстрований в реєстрі за № 1720.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на будівлю магазину будматеріалів літ. "А-1", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 202, 6 кв.м.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,1122 га.

Зобов'язано ОСОБА_3 передати ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,1122 га.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 будівлю магазину будматеріалів літ. "А-1", загальною площею 202,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_4 звільнити дану будівлю та передати її ОСОБА_2

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені ОСОБА_2 судові витрати по справі, по сплаті судового збору в загальному розмірі 3700 грн. 42 коп.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд визнаючи недійсними довіреність від 24.02.2012 р. та договір купівлі-продажу від 17.05.2012 р., не вказав які саме норми матеріального права були порушені на момент їх укладання, а лише посилання на положення ст.203, 215 ЦК України, які встановлюють загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що не може бути підставою для визнання даних правочинів недійсними.

Подана позовна заява по даній цивільній справі не відповідає вимогам ст.119, 120 ЦПК України і ці порушення не були усунуті в ході судового розгляду.

Вважає, що суд безпідставно задовольнив вимоги позивачки про визнання за нею права власності на об'єкти нерухомого майна, зобов'язання ОСОБА_3 повернути позивачці земельну ділянку та витребування від ОСОБА_4 будівлі магазину, яку остання не займала.

Також, суд безпідставно послався, як на доказ про те, що оспорювана довіреність підписана не позивачкою на копію висновку почеркознавчої експертизи, яка проводилась в межах кримінального провадження та повинен був призначити експертизу в межах даної цивільної справи.

Крім того, на час постановлення оскаржуваного рішення, будь-якого судового рішення, яким би була встановлена та обставина, що підпис від імені позивачки в оспорюваній нею довіреності виконаний не нею немає.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Предметом судового розгляду є спір про визнання правочинів щодо відчуження об'єктів нерухомого майна недійсними з підстав відсутності у відчужувача волі на їх вчинення та витребування цих об'єктів з чужого незаконного володіння.

Відповідно до п.п. 2 та 3 ч. 1 ст.388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача в тому разі, якщо майно було викрадене в нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом.

У випадку, якщо майно вибуло з володіння власника на підставі вчиненого правочину перевірці судом при вирішенні справи підлягає чинність правочину.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст.203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги згідно з ч. 1 ст.215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Встановлено, що 25 жовтня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Вовк Н.П. та зареєстрований в реєстрі за № 3875. На підставі вказаного договору позивач ОСОБА_2 набула у власність будівлю магазину будматеріалів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 202,6 кв.м. (а.с. 9).

21.01.2009 року КП "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на вказаний об'єкт нерухомості, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21616240.

У зв'язку із втратою ОСОБА_2 вказаного вище договору дарування приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округ Вовк Н.П. 17.01.2009 р. видано дублікат вказаного договору, що зареєстрований в реєстрі за № 50.

16.01.2009 року ОСОБА_2 видано ОСОБА_1 нотаріально посвідчену довіреність (без права розпорядження майном) для отримання дозвільних документів для купівлі земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та оформлення на неї права власності на вказану земельну ділянку.

На підставі цієї довіреності ОСОБА_1 5.10.2010 року уклав від імені ОСОБА_2 із Управлінням комунальної власності Рівненської міської ради договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1122 кв.м., який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 4957. (а.с. 11).

23.09.2011 року на підставі вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 266710, її кадастровий номер: НОМЕР_1 (а.с. 19).

17.05.2012 року ОСОБА_1 на підставі довіреності від 24.02.2012 року уклав від імені ОСОБА_2 із ОСОБА_3 договори купівлі-продажу будівлі магазину будматеріалів загальною площею 202,6 кв.м. та земельної ділянки площею 0,1122 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які посвідчені приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. (а.с. 15,72)

Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції Рівненської області проведена реєстрація права власності ОСОБА_3 на будівлю магазину будматеріалів та земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

3.06.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір дарування, що посвідчений приватним нотаріусом, згідно якого ОСОБА_4 набула у власність будівлю магазину будматеріалів літ. "А-1", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

.Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що довіреність від 24.02.2012 року нею не підписувалась, тому відсутні підстави вважати, що вона мала волевиявлення на відчуження будівлі магазину будматеріалів загальною площею 202,6 кв.м. та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що у відповідності до ст.ст.203,215 ЦК України є підставами для визнання довіреності та укладених на її підставі договорів відчуження вказаного нерухомого майна недійсними.

Такий висновок суду ґрунтується на досліджених судом доказах та відповідає вимогам закону.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом довіреність є одностороннім правочином, до неї застосовуються загальні положення про правочини, у тому числі щодо підстав визнання правочинів недійсними.

До вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відноситься і волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а тому доводи апеляційної скарги про безпідставність застосування судом лише загальних положень ст.ст.203, 215 ЦК України як підстав для визнання недійсними правочинів не ґрунтуються на законі.

Як вбачається із довіреності від 24.02.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С., що зареєстрована в реєстрі за № 559, копія якого знаходиться в матеріалах справи ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 на право розпорядження майном.

Як на підставу своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що довіреність від 24 лютого 2012 року вона не підписувала і нерухоме майно за договорами купівлі-продажу від 17 травня 2012 року вибуло з власності без її відома.

З даного приводу ОСОБА_2 звернулась до правоохоронних органів з відповідною заявою, за якою 19.04.2013 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

На підставі постанови слідчого Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_10 від 22.05.2013 року відділом криміналістичних досліджень НДЕКЦ при УМВС України в Рівненській області проведено судову почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку експерта від 24.05.2013 року, рукописний запис: "ОСОБА_2" та підпис перед рукописним написом "ОСОБА_2" на довіреності від 24.02.2012 року виконані не ОСОБА_2, а іншою особою (а.с. 21).

Суд першої інстанції, дослідивши наведені обставини справи, відповідно до ст. ст.203,215 ЦК України дійшов правильного висновку про визнання оспорюваної довіреності недійсною, оскільки така позивачкою не видавалися та не підписувалися і, як наслідок, визнання недійсними посвідчених на підставі неї договорів купівлі - продажу від 17.05.2012 року.

Також, оскільки право власності на спірне нерухоме майно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було набуто на підставі недійсних договорів купівлі-продажу, які відповідно до ч. 1ст. 216 ЦК України не створюють юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з їх недійсністю, то суд прийшов до обґрунтованого висновку про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції безпідставно посилався на висновки судово-почеркознавчої експертизи, яка проводилась в межах кримінального провадження та повинен був призначити експертизу в межах даної цивільної справи, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 2 ст.57, ст.64 ЦПК України висновок експертизи від 24.05.2013 року, проведеної у кримінальному провадженні, є письмовим доказом у справі, якому дана оцінка у сукупності з іншими доказами у справі на підставі ст.212 ЦПК України.

Крім того, експертиза була призначена у встановленому законом порядку на підставі постанови слідчого, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку чи за відмову від дачі висновку та його висновок має категоричний характер, є повним, не містить неясностей та суперечностей. Клопотань щодо призначення такої експертизи у цивільній справі в порядку ЦПК від учасників процесу до суду не надходило. Законодавство не вимагає від сторони правочину встановлювати окремим судовим рішенням факту про те, що підпис на правочині виконаний не нею.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і постановив рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313,314, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Шимків С.С.