Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/4142/14-ц Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 30 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.

з участю позивача та представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ВАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в особі Житомирської обласної дирекції

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 лютого 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ВАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

встановив:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідачів 79445 грн. 96 коп. матеріальної шкоди та 2500 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 22.08.2012 року з вини відповідача ОСОБА_3 сталася ДТП, внаслідок якої був пошкоджений належний йому автомобіль марки «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1. Вина відповідача у скоєнні ДТП встановлена вироком Макарівського районного суду Київської області від 23.09.2013 року. Сума матеріального збитку визначена висновком судової автотоварознавчої експертизи та становить 79445 грн.96коп. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована Національною акціонерною страховою компанією "Оранта" згідно з полісом №АВ/2217848 від 15.03.2012 року.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 06 лютого 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ВАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану пошкодженням майна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 79445грн.96 коп. та 3442 грн.45 коп. понесених судових витрат. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2500 грн. на відшкодування моральної шкоди та 377 грн. понесених судових витрат. Цим же рішенням зобов"язано ОСОБА_2 передати належний йому на підставі тимчасового реєстраційного талона серії НОМЕР_4 пошкоджений автомобіль марки «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску, відкритому акціонерному товариству Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" після одержання страхового відшкодування.

У поданій апеляційній скарзі Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", посилаючись на те, що рішення є незаконним та необгрунтованим, просить скасувати його і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до НАСК «Оранта».

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 22.08.2012 року близько 18 години на автодорозі Київ-Чоп у напрямку м.Чоп в Макарівському районі Київської області з вини відповідача ОСОБА_3, який керував власним автомобілем КАМАЗ 5320 самоскид-С, реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом СЗАП, реєстраційний номер НОМЕР_3, сталася ДТП, в ході якої загинув водій автомобіля «Renault Trafic» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 Вказаний автомобіль, власником якого є позивач, отримав механічні пошкодження (а.с.7).

Зі змісту вироку Макарівського районного суду Київської області від 23.09.2013 року по справі № 1016/2858/12 вбачається, що винним у ДТП був ОСОБА_3 та згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи сума матеріальних збитків, спричинених власнику автомобіля «Renault Trafic», становить 79445 грн. 96 коп.(а.с.9-11).

Відповідно до полісів обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність ОСОБА_3 як власника автомобіля КАМАЗ 5320 самоскид-С, р.н. НОМЕР_2 та причепа СЗАП-8352 перед третіми особами була застрахована ВАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"(а.с.38,39).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що страхова компанія повинна виплатити позивачеві страхове відшкодування, оскільки згідно зі ст.22 Закону України „Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі Закону) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю, майну третьої особи.

Відповідно до роз"яснень, що викладені в п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" у разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

В такому випадку право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи особа, яка відшкодувала шкоду.

В даному випадку позивач визнав, що належний йому автомобіль фізично знищений. У зв"язку з цим він має право на одержання відшкодування у розмірі вартості автомобіля до ДТП.

Згідно зі ст.37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (Регламентної виплати) є:

невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов"язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспртної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (37.1.3);

Неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров"ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (37.1.4).

В даному випадку, відмовляючи ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування, страхова компанія керувалася положеннями ст.37.1.4 Закону.

Проте, суд правильно вважав таку відмову неправомірною із врахуваннями тих обставин, що вина власника забезпеченого транспортного засобу у скоєнні ДТП була встановлена вироком суду лише у вересні 2013 року (а.с.9).

Крім того, як свідчать надані сторонами докази, про факт ДТП було повідомлено страховика: 27 серпня 2012 року - страхувальником ОСОБА_3; у жовтні 2012 року - потерпілим ОСОБА_2 (а.с.136-144). У зв"язку з цим пошкоджений транспортний засіб був оглянутий аварійним комісаром.

Тому страхова компанія не мала будь-яких перешкод для встановлення факту ДТП, що ця подія є страховим випадком, причин її настання та розміру збитків.

Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування, що підлягав стягненню зі страховика, суд першої інстанції не врахував наступного.

Відповідно до ч.3 ст.36 Закону якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з"єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ.

В даному випадку в момент ДТП забезпечений автомобіль КАМАЗ 5320 самоскид-С, реєстраційний номер НОМЕР_2 був у зчепленні з причепом СЗАП, р.н. НОМЕР_3.

За наведених обставин розмір страхового відшкодування має визначатися лише на підставі страхового поліса щодо тягача. Ліміт відповідальності за цим полісом визначений у 50000 грн.

У зв"язку з цим розмір стягнутого із страхової компанії відшкодування підлягає зменшенню до зазначеної суми, а рішення суду в цій частині - зміні.

Відповідно до ст.1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов"язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За таких обставин обов"язок по сплаті різниці від невідшкодованої позивачеві страховою компанією суми збитків слід покласти на відповідача ОСОБА_3

При цьому, відповідно до положень ст.88 ЦПК пропорційно до розміру задоволених вимог слід розподілити між відповідачами відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313,314,316ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

апеляційну скаргу ВАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в особі Житомирської обласної дирекції задоволити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду від 06 лютого 2015 року в частині вимог до ВАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" змінити.

Зменшити розмір відшкодування матеріальної шкоди, стягнутої з ВАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь ОСОБА_2, з 79445,96 коп. до 50000 грн. та розмір судових витрат - з 3442,45 грн. - до 2065,2 грн.

Скасувати рішення Коростенського міськрайонного суду від 06 лютого 2015 року в частині відмови в позові про стягнення із ОСОБА_3 матеріальної шкоди, ухваливши в цій частині нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 29445 грн.96 коп. відшкодування матеріальної шкоди та збільшити розмір стягнутих із ОСОБА_3 судових витрат із 377,55 грн. - до 1754 грн.80 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: