Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - служба у справах дітей Вінницької міської ради, про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

В лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - служба у справах дітей Вінницької міської ради, про виселення. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17 січня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 43 706,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних на строк до 15 січня 2027 року. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між сторонами було укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_4 передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру площею 30,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки позичальник не виконувала належним чином свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом, банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, і як наслідок, 11 березня 2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 30,7 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» та виселено відповідачів з квартири. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 29 жовтня 2013 року ухвалено нове рішення, яким скасовано рішення суду першої інстанції в частині виселення відповідачів з предмету іпотеки та відмовлено в цій частині у задоволені позову внаслідок передчасності заявлених вимог.

Після набрання цим судовим рішенням законної сили, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до відповідачів з вимогою звільнити добровільно помешкання, однак останні відмовляються виконувати законну вимогу іпотекодержателя, на підставі чого ПАТ КБ «Приватбанк» просить виселити відповідачів із вищевказаної квартири.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року, позов задоволено. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами встановлено, що 17 січня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № VIH0GK02021173, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 43 706,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних на строк до 15 січня 2027 року.

З метою виконання зобов'язань, 17 січня 2007 року між цими ж сторонами було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7, за умовами якого ОСОБА_4 передала банку в іпотеку належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 30,7 кв.м.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 29 жовтня 2013 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк», за рахунок чого задоволено вимоги банку, які випливають з умов кредитного договору № VIH0GK02021173 від 17 січня 2007 року.

04 березня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся із листом № 30.1.0.0/2-011 до ОСОБА_4 із вимогою добровільно звільнити приміщення квартири, мотивуючи необхідністю виконувати рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 жовтня 2013 року. Зазначене повідомлення направлено на адресу боржника і отримано останньою 13 березня 2014 року, що підтверджується копією розписки про отримання рекомендованого поштового повідомлення, що міститься в матеріалах справи.

Відповідно до довідки №3003 від 09 липня 2014 року виданої МКП ЖЕК № 5 в квартирі АДРЕСА_1, проживає ОСОБА_4, яка є власником, а також два її неповнолітні сини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, частиною третьою якої регулюється порядок виселення громадян із жилого приміщення, переданого в іпотеку, у разі звернення стягнення на таке жиле приміщення.

Зазначеною нормою визначено, що після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, перевіривши належним чином встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що оскільки в іпотеку ОСОБА_4 передано квартиру АДРЕСА_1, яку придбано нею за рахунок отриманих кредитних коштів на підставі договору купівлі-продажу від 17 січня 2007 року, а тому звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх осіб, які мешкають у ньому.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1484 цс15.

Судами першої та апеляційної інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук