Ухвала

іменем україни

03 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЛеванчукаА.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на дії Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 06 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаною скаргою, після уточнення вимог скарги просив визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції Білоуса А.Р. по складанню акта б/н опису та арешту нерухомого майна від 30 листопада 2012 року та скасувати відповідний акт як незаконний.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що у Центральному відділі ДВС ММУЮ на виконанні знаходиться виконавче провадження про стягнення з нього на користь ПАТ «ВТБ Банку» певної суми коштів за валютним іпотечним кредитом. Державний виконавець Білоус А.Р. 30 листопада 2012 року склав акт опису та арешту квартири АДРЕСА_1. Вважав такі дії державного виконавця неправомірними, оскільки зазначена квартира є предметом іпотеки, а тому стягнення на предмет іпотеки може проводитись тільки за рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, або за виконавчим написом нотаріуса, або відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Оскільки таких документів не існує, а є тільки виконавчий лист про стягнення заборгованості, виданий на підставі рішення суду, дії державного виконавця не відповідають вимогам закону.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 25 травня 2015 року в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06 серпня 2015 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та постановлено нову ухвалу, якою в задоволенні скарги відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду залишити без змін.

Так, судами встановлено, що 30 листопада 2012 року державним виконавцем складено акт опису й арешту майна, зокрема квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 412-413).

Права і обов'язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Відповідно до частин 1, 3, абзацу 1 частини 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

Згідно з ч. 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Згідно з ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. ч. 1, 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Оскільки стягувачем за виконавчим документом, на підставі якого відкрито виконавче провадження та складено акт опису й арешту майна, є ПАТ «ВТБ Банк», який одночасно є іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1, на яку накладено арешт, апеляційний суд, скасовуючи ухвалу місцевого суду та постановляючи нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги з інших підстав, дійшов правильного висновку про те, що дії державного виконавця по складанню акта опису і арешту майна на цю квартиру вчинені відповідно до вимог закону, в межах повноважень державного виконавця, чим права і свободи ні заявника, ні стягувача не було порушено.

Доводи касаційної скарги про те, що діями державного виконавця порушені положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не заслуговують на увагу, оскільки вказаним законом передбачено зупинення дії законів у часі, а не заборона вчиняти дії по накладенню арешту на майно боржника.

Таким чином, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, отже, підстав для скасування цієї ухвали немає, а тому її необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 06 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О. Писана