Номер провадження: 22-ц/785/6027/15
Головуючий у першій інстанції Крачкова С. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Доценко Л.І., Кварталової А.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 квітня 2014 року,

встановила:

У лютому 2014 р. публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УкрСиббанк» (далі - Банк) звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 02.08.2007 р. (далі - Кредитний договір) на загальну суму - 4 312,57 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.01.2014 р. становить - 34 470,37 грн., з яких: - заборгованість по простроченому кредиту - 3 866,19 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.01.2014 р. становить - 30 902,46 грн.; - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом - 361,55 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.01.2014 р. становить - 2 889,87 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 75,96 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.01.2014 р. становить - 607,15 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 8,87 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.01.2014 р. становить - 70,89 грн..

Позовні вимоги Банк обґрунтовував тим, що за умовами кредитного договору відповідач отримав у Банку кредит у сумі - 21 500,00 доларів США, строком - до 02.08.2014 р., зі сплатою 12,50 % річних.

У забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 02.08.2007 р. між Банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки, за умовами якого останній несе солідарну відповідальність з позичальником.

Позичальник свої обов'язки з повернення кредиту, сплати процентів не виконав. Станом на 20.01.2014 р. виникла заборгованість у вищевказаному розмірі.

Представник позивача в наданій суду заяві повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Справу просив розглянути за відсутності представника Банку, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили, заяв та клопотань не надали.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18.04.2014 р. позов Банку задоволено в повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Банку заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 02.08.2007 р. на загальну суму - 4 312,57 доларів США, що за курсом НБУ становить - 34 470,37 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 3 866,19 доларів США, що за курсом НБУ становить - 30 902,46 грн.; - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом - 361,55 доларів США, що за курсом НБУ становить - 2 889,87 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 75,96 доларів США, що за курсом НБУ становить - 607,15 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 8,87 доларів США, що за курсом НБУ становить - 70,89 грн.. Вирішено питання щодо розподілу та стягнення судового збору.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 18.05.2015 р. заяву ОСОБА_4 від 08.05.2015 р. про перегляд вищевказаного заочного рішення залишено без задоволення.

ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про повну відмову в задоволенні позову Банку.

Представник апелянта - Лящук Є.В. в судовому засіданні підтримав доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

Банк письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. В судове засідання свого представника не направив. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки представника не повідомив, заяв та клопотань не надав.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Причини неявки не повідомила, заяв та клопотань не надала.

Згідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін, належним чином сповіщених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги Банку є обґрунтованими (а. с. 66 - 68).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам діючого законодавства (ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, ст. ст. 11, 60, 179 ЦПК України). Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до укладеного сторонами Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 02.08.2007 р. (а. с. 5 - 15) відповідач отримав у Банку кредит у сумі - 21 500,00 доларів США, строком - до 02.08.2014 р., зі сплатою 12,50 % річних.

У забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 02.08.2007 р. між Банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки (а. с. 16), за умовами якого останній несе солідарну відповідальність з позичальником (п. п. 1.3, 1.4).

Позичальник свої обов'язки з повернення кредиту, сплати процентів не виконав. Станом на 20.01.2014 р. виникла заборгованість у вищевказаному розмірі (а. с. 18 - 28).

Між сторонами виникли кредитні правовідносини.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки встановлено, що позичальник - ОСОБА_4 порушив умови кредитного договору в частині повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, у встановлені договором строки кредит не повернув, вірним є висновок суду першої інстанції про солідарне стягнення з останнього та поручителя на користь Банку суми заборгованості за кредитом.

Наявний у справі розрахунок боргу, який містить відомості щодо помісячної заборгованості (а. с. 18 - 28), колегію суддів перевірений, визнаний правильним. Свого варіанту розрахунку боргу апелянт не надав суду першої інстанції до початку розгляду справи по суті. Не скористався цим правом апелянт і при перегляді заочного рішення. У заяві про перегляд заочного рішення тільки вказується, що «…в результаті неповідомлення про час і місце розгляду справи Відповідач не мав змоги надати заперечення по даній справі, а також проаналізувати наданий позивачем розрахунок суми боргу та штрафних санкцій та надати своє бачення щодо погодження чи непогодження з сумами заборгованості по кредиту…» (а. с. 79 1-й абзац зверху). Не надано свого варіанту розрахунку апелянтом і до апеляційної скарги. Жодних доводів в чому конкретно полягає неправильність визначення заборгованості (по її складовим частинам), передчасного звернення до суду, крім загального посилання на те, що у суді першої інстанції апелянт не зміг надати заперечення щодо суму боргу, за наявності відомостей про його сповіщення (а. с. 55 зворотня сторона, 60, 63а), апеляційна скарга не містить. Таким чином, апелянт не довів апеляційному суду неправильність визначення заборгованості.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, зокрема, щодо надання доказів на підтвердження своїх заперечень (ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 131 ЦПК України передбачено, що сторони зобов'язані надати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилося, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням цих вимог, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Для осіб, які зловживають своїми процесуальними правами і обов'язками, наступають відповідні негативні наслідки.

Доводи апелянта про відсутність підстав для ухвалення заочного рішення, оскільки він не був належним чином сповіщений про розгляд справи судом першої інстанції, спростовуються наявними у справі доказами про сповіщення ОСОБА_4 про судові засідання (а. с. 55 зворотня сторона, 60, 63а).

Доводи щодо передчасного стягнення заборгованості за кредитом колегія суддів не приймає до уваги, оскільки згідно Додатку № 1 до кредитного договору «Графік погашення кредиту» (а. с. 13 - 14) передбачено, що кредит погашається шляхом сплати відповідної суми кожного місяця.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення йому позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Вказані положення застосовуються і на правовідносини з надання кредиту (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 9, 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості інше) належить виключно позивачеві. При вирішення спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення ст. ст. 1050, 1054 ЦУ і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене ст. 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: /підпис/ А. П. Заїкін

Судді: /підпис/ Л. І. Доценко

/підпис/ А. М. Кварталова