У Х В А Л А

25 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів Гуменюка В.І.,
Григор'євої Л.І., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, ОСОБА_8, Київської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Донська Тетяна Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гавловська Ірина Олексіївна, орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання договору нікчемним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та виселення,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково: витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_5 право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування за заповітом, складеним

ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; виселено зі спірної квартири ОСОБА_4, її неповнолітнього сина ОСОБА_7 та матір

ОСОБА_8; вирішено питання розподілу судових витрат; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року залишено без змін.

Постановляючи зазначену ухвалу суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції, що ОСОБА_12 у встановленому законом порядку прийняв спадщину і має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

12 травня 2015 року до Верховного Суду України повторно звернулась ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме - 256, 257 і 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявниця надала ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 квітня 2015 року та постанову Вищого господарського суду України від 21 квітня 2015 року.

Колегія суддів вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що ОСОБА_11 оскаржуючи договори купівлі-продажу від 18 червня 2004 року та 16 грудня 2004 року звернувся до суду лише 21 червня 2007 року, тобто з пропуском строку позовної давності. До спадкоємця ОСОБА_11 - ОСОБА_12 перейшли існуючі права спадкодавця тому, на думку заявниці, оскільки спадкодавець пропустив строк позовної давності для захисту прав і втратив право на звернення до суду з такою вимогою, тому його спадкоємець не може набути втрачене спадкодавцем право.

У постанові Вищого господарського суду України від 21 квітня

2015 року суд касаційної інстанції, у тому числі, посилався на поважність причин пропуску позовної давності позивачем, у зв'язку з чим порушене право підлягає захисту, а строк позовної давності підлягає відновленню, оскільки пропущено з поважних причин.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 8 квітня 2015 року погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що початок перебігу строку позовної давності слід обчислювати з моменту, коли особа дізналась про порушення свого права, згідно положень частини першої статті 261 ЦК України.

Надані ОСОБА_4 як приклад судові рішення не містять протилежних, висловленим в ухвалі, яку просить переглянути заявниця, висновків судів касаційної інстанції щодо застосування норм матеріального права.

Порівняння зазначених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Верховний Суд України у постанові від 22 квітня 2015 року (справа

№ 6-48цс15) висловив правову позицію, що обчислення початку перебігу строку позовної давності з моменту укладення спірного договору суперечить нормам статті 261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, ОСОБА_8, Київської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Донська Тетяна Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гавловська Ірина Олексіївна, орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання договору нікчемним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та виселення за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Григор'єва

Я.М. Романюк