АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.

секретар Шерівська Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання рішення суду, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 квітня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання рішення суду. Посилалась на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 26 червня 2013 року, її позовні вимоги задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 43446 гривень у відшкодування матеріальної шкоди, 5000 гривень моральної шкоди, судові витрати, а саме: 442,96 гривень сплаченого судового збору, 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 3156 гривень за проведення повторної будівельно-технічної експертизи - разом 52 164,96 гривень. У зв'язку із набранням вказаним рішенням законної сили 26 червня 2013 року, Шевченківським районним судом м. Чернівці 18.07.2013 р. було видано виконавчий лист № 2-195/12 про примусове виконання рішення та від 22.07.2013 року постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького МУЮ Страчуком В.В. відкрито виконавче провадження з

____________________________________________________________________

справа № 22-ц/794/813/15 Головуючий у І інстанції Кирилюк Л.К.

категорія: 81 Доповідач Лисак

примусового виконання даного виконавчого листа. Проте, на даний час вищезазначене рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці не виконано. На підставі цього просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь три відсотки річних у розмірі 2671,13 гривень прострочення виконання зобов'язань та 18 760,93 гривень інфляційних витрат, а також понесені витрати по справі, а саме 243, 60 гривень сплаченого судового збору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за несвоєчасне виконання рішення суду суму 21432,06 гривень та у відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору суму 243,60 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищезазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального і процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, а саме його прийнято з неповним з'ясуванням та недоведеністю судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю та необґрунтованістю висновків суду обставинам справи. Зазначає, що в Інформаційному листі Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 року № 10-74/0/4-13, встановлено, що не можуть нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, оскільки це є також відповідальністю. Тому, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Вважає, що висновок суду про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, поширюється на спірні правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди, є хибним.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог на підставі ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказана норма права поширюється на спірні правовідносини. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року, правовий висновок якого в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Проте, приймаючи розрахунок позивача для задоволення його вимог в повному обсязі, суд І інстанції не звернув увагу на те, що до загальної суми шкоди розміром 52164,96 гривень, яка стягнута за рішенням суду з ОСОБА_2 від 23 травня 2013 року, входить сума 3718,96 грн., яка в силу ст. 79 ЦПК України відноситься до судових витрат, а саме: сплата судового збору та витрати на ІТЗ - 562,96 грн., проведення повторної експертизи - 3156 грн.

З висновком щодо належності судових витрат до збитків, на які поширюються норми частини 2 ст.625 ЦК України, колегія суддів не може погодитись виходячи з наступного.

Частина 4 ст. 55 Конституції України гарантує кожному право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 ст.3 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Оскільки звернення до суду є правом особи, передумовою якого є сплата судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», а висновок експерта в силу частини 2 ст. 57 ЦПК України є доказом, на підставі якого суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи, які подаються та збираються з дотриманням вимог ст.ст. 10, 11, 133 ЦПК України, саме тому судові витрати не охоплюються поняттям «збитки» в розумінні ч.2 ст.22 ЦК України.

Розраховуючи розмір боргу з індексом інфляції колегія суддів виходить із розміру збитків в сумі 48446 грн., визначених рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 травня 2013 року, за вказаний позивачем період 623 дні. Так, сукупний індекс інфляції за визначеною формулою з урахуванням рекомендацій Верховного Суду України, викладених в листі №62-97р від 03.04.1997 року, становить 17423,42 грн., а 3% річних за період в 623 дні становить 2480,70 грн.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 квітня 2015 року підлягає зміні в частині визначення розміру сум за прострочення виконання зобов'язання та інфляційних витрат.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 квітня 2015 року в частині визначення розміру суми за несвоєчасне виконання рішення суду змінити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за несвоєчасне виконання рішення суду суму 19904 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот чотири) гривень 12 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: