АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди в розмірі 5110 грн. 51 коп., суму моральної шкоди в розмірі 200 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 25 листопада 2005 року його син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, біля 00 годин 45 хвилин йшов додому по вул. Калиновій та в районі електроопори №65 зі сторони крамниці «Будапешт» переходив вулицю та на осевій лінії був збитий автомобілем «Деу Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 З місця ДТП ОСОБА_5 з тяжкими ушкодженнями голови у несвідомому стані бригадою швидкої медичної допомоги було доставлено в обласну лікарню імені Мечникова, де не приходячи до свідомості ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер.

02 грудня 2005 року слідчим СУ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області відкрито кримінальну справу по факту дорожньо-транспортної пригоди, за ч.2 ст. 268 КК України.

31 березня 2006 року під час досудового розслідування кримінальної справи по факту ДТП за ч. 2 ст. 268 КК України і визнання позивача потерпілим та цивільним позивачем, останній надав слідчому позовну заяву про відшкодування матеріальної шкоди.

Постановою старшого слідчого СВ по ДТП СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Андрієнко С.В. від 24 жовтня 2014 року закрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 286 КК України, у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання.

Дорожньо-транспортною пригодою та загибеллю сина позивачу спричинено матеріальну шкоду, яка складається з наступного: витрати на проведення операції 300 грн.; придбання лікарських препаратів - 1108,51 грн.; витрати на послуги похоронного бюро - 600 грн.; витрати на поминальний обід - 1602 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн.

Крім того позивачу внаслідок ДТП була спричинена моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 200 000 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 3 310, 51 грн., моральної шкоди 25 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 998, 76 грн., а всього 29 309, 27 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди та стягнути з відповідача на свою користь 200000 грн. , в решті - рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню , а апеляційну скаргу ОСОБА_6 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так , судом встановлено, що 25 листопада 2005 року, близько 00 годин 45 хвилин по вул. Калиновій в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська, з боку вул. Академіка Образцова у напрямку проспекту ім. газети «Правда», рухався автомобіль «Деу-Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3. Рухаючись по вищезазначеній вулиці, водій ОСОБА_3 побачивши пішохода ОСОБА_5, який вибіг на проїзджу частину в безпосередній близькості перед автомобілем, застосував гальмування, але наїзду на пішохода із-за невеликої відстані не уникнув.

ОСОБА_5 із-за отриманих в результаті ДТП травм помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.23).

Постановою старшого слідчого СВ по ДТП СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Андрієнко С.В. від 24 жовтня 2014 року закрито кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000029 від 09 січня 2013 року за ч.2 ст. 286 КК України, у зв'язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримання (а.с.6-9).

Зазначеною постановою встановлено, що в діях ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б з точки зору могли знаходитися в причинному зв'язку з настанням події даної ДТП (а.с.7), про що як на підставу незгоди із заявленим позовом посилався відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні.

Висновком експерта №2909-Е від 09 лютого 2006 року встановлено, що ушкодження знайдені у потерпілого знаходяться у причинному зв'язку з ДТП яка була 25.11.2005 (а.с.48-49).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував прав і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив оскаржуване рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що в силу ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Однак, обговорюючи питання про розмір суми , стягнутої на користь позивача на відшкодування моральної шкоди колегія суддів вважає за можливе збільшити розмір суми , що стягнена до 50000 грн. і виходить при цьому з роз"яснень , що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди „ , а саме про те , що розмір відшкодування суд повинен визначати залежно від характеру немайнових витрат ( їх тривалості , можливості відновлення) і з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується тяжкість вимушених змін у життєвих і соцвльних стосунках позивача , час та зусилля , необхідні для відновлення стану після загибелі сина . При цьому суд виходить також із засад розумності , виваженості та справедливості.

Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідача ОСОБА_3 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Так , посилання ОСОБА_3 на те , що судом не було встановлено вини у спричиненні смертельних ушкоджень ОСОБА_5 і судом не було отримано доказів неправомірності дій відповідача самі по собі не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги , скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог.

Так , в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди , завданої джерелом підвищеної небезпеки » від 1 березня 2013 року зазначено на те , що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦКшкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином , твердження апелянта на не встановлення його вини у спричиненні смертельних ушкоджень суттєвого значення не мають ,оскільки спричинені вони були джерелом підвищеної небезпеки.

В тому ж пункті постанови Пленуму ВССУ зазначено і на те , що відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на протиправну поведінку потерпілого , яка стала причиною ДТП являються безпідставними , оскільки в матеріалах справи відсутні які-небудь докази вище наведеного.

Виходячи з роз»яснень , що містяться в п. 7 вище вказаної постанови Пленуму ВССУ підстав для звільнення відповідача від обов»язку на відшкодування матеріальної та моральної шкоди чи зменшення розміру її судом не встановлено , оскільки , а ні вині потерпілого в ДТП , а ні його грубої необережності слідством встановлено не було і доказі цього відсутні і в матеріалах цивільної справи.

Не можна вважати обґрунтованими і доводи апелянта про те , що до справи не було залучено власника автомобіля - джерела підвищеної небезпеки і , що є підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог. Так в п. 6 вище вказаної постанови Пленуму ВССУ зазначено , що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 , на час скоєння ДТП , керував транспортним засобом , яким були спричинені смертельні ушкодження на підставі довіреності , отриманої від власника цього автомобіля ( ар. сп. 51) , отже саме він являється належним відповідачем по справі.

Не являються обгрунтованими і достатніми для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те , що позивачем не надано доказів про те , що йому не було виплачено державну грошову допомогу на поховання сина , оскілки зазначені виплати та відшкодування шкоди відповідачем відносяться до різних правових інститутів , які мають різне правове обґрунтування і призначення , а отже не являються взаємо виключаємими.

Оскільки відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, колегія суддів вважає , що справа розглянута судом першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 10,11 ЦПК України, тобто на в межах заявлених вимог і на підставі доказів, що були надані суду сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308,309, 313, 314, 315- 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргуОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2015 року змінити в частині розміру суми стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди з 25 000 грн. на 50000 грн.

В решті рішення - залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

- М.М. Романюк