Справа №: 398/7928/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"19" травня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого - судді Ковальовій О.Б.

при секретарі - Дудченко О.Ю.,

за участю представників:

позивача - Мунтян В.І., Вацкова М.Г., Ковальчук В.П., Ісмайлова Р.Н.;

відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Олександрії цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» до ОСОБА_6 про визнання недійсним трудового контракту, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» (далі - позивач) звернулося до суду з вказаним позовом, де просить:

- Визнати укладений між ОСОБА_6 та ПАТ «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» контракт від 24.03.2011 року недійсним та стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «ОФДП» 1167,02 грн., які він отримав як часткову виплату грошової допомоги за умовами, передбаченими спірним контрактом від 24.03.2011 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що 20.07.1981 року ОСОБА_6 (далі - відповідач) був прийнятий до ВАТ «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» на посаду головного енергетика, а з 15.09.1994 року був вперше обраний на посаду Голови Правління - Генерального директора.

24.03.2011 року рішенням загальних зборів акціонерів позивача, відповідача було повторно обрано та призначено на посаду Голови Правління - Генерального директора за контрактом на строк по 31 березня 2016 року включно.

25 травня 2011 року на позачергових загальних зборах акціонерів було прийняте рішення про затвердження змін до Статуту ВАТ «ОФДП» шляхом викладення його у новій редакції та 07 грудня 2011 року відбулася державна реєстрація нового статуту, що призвело до зміни назви товариства на Публічне акціонерне товариство «Олександрійська фабрика діаграмних паперів». Згідно з новим статутом, було змінено назву посади відповідача з Голови Правління - Генерального директора на Голову правління, а також порядок обрання та призначення Голови правління. Однак, у контракт, укладений з відповідачем від 24.03.2011 року зміни внесені не були, внаслідок чого він перестав відповідати Статуту підприємства і став нікчемним.

Крім того, справжність контракту з Відповідачем є сумнівною, оскільки сторінки контракту не прошиті, не пронумеровані, не скріплені підписами та печаткою на кожній сторінці, контракт не зареєстрований у Товаристві. Також, позивач посилається на те, що Статутом підприємства не встановлено переліку тих пільг, які передбачені розділом 3 контракту, який укладений з відповідачем, що є додатковою умовою для визнання його недійсним. Тому, позивач, посилаючись на ст., ст. 1, 2, 3, 9, 9-1, 21, 24, 94 КЗпП України, ст., ст.203, 216 ЦК України просить його вимоги задовольнити.

В ході судового розгляду справи представниками позивача позовні вимоги підтримано з вищенаведених підстав. Так, Мунтян В.І. пояснив, що даний контракт не відповідає вимогам п.3,5, п.3.6 Положення про порядок укладення або переукладення контракту з керівником виконавчого органу відкритого акціонерного товариства, холдингової компанії та державної акціонерної компанії і Типовій формі контракту з керівником виконавчого органу відкритого акціонерного товариства, затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 05 квітня 2001 року № 662.

Представник позивача Вацков М.Г. вважає, що даний контракт є недійсним в цілому, так і в частині п.3.8 та п.6.5. Контракту, якими передбачено виплату грошової допомоги в розмірі п'яти середньомісячних зарплат за останні 5 місяців, а також матеріальна допомога у розмірі трьох середніх зарплат керівника. Зазначає, що КЗпП чітко передбачені компенсації, які виплачуються при звільненні. В 2011 році, на той час на підприємство було в боргах, а тому застосування тих пільг і гарантій, які вказані в контракті було безпідставним, так як не було сформовано тих фондів, які б давали можливість їх застосовувати. Крім того, до компетенції загальних зборів не віднесено повноваження на укладення контракту з керівником підприємства, це віднесено до компетенції Наглядової ради товариства. Вважає, що строки звернення до суду не пропущено, так як дія контракт була передбачена до по 31.03.2016 року, відповідач звільни вся 18.10.2013 року за ст..38 КЗпП; також не будуть порушені права та інтереси інших осіб, якщо контракт визнати недійсним в цілому, так як значна частина договорів вже виконана, а щодо інших - то питань не буде.

Ковальчук В.П., пояснив, щоз 24.12.2013 року він являється головою правління ПАТ «ОФДП», наполягає на визнанні контракту недійсним в цілому, бо в контракті немає підпису на кожному аркуші та печатки. Вважає, що для того, щоб підприємство виплачувало відповідачу ті компенсації, що вказані в контракті, треба, щоб у нього був створений такий фонд за рахунок якого такі виплати і проводились би. На час звільнення відповідача він на підприємстві не працював, а був представником засновника. Зазначає, що якби ОСОБА_6 не звернувся до суду з позовом про стягнення з товариства грошових сум, відповідно до умов контракту, то цього позову теж не було б, а тому вважає, що строк звернення до суду не пропущений.

Представник позивача Ісмайлов Р.Н., пояснив, що існує загальний строк позовної давності 3 роки. Проте, що існує спір, керівництво ПАТ «ОФДП» дізналося після 16.01.2014 року, коли ОСОБА_6 подав до суду позов про стягнення з ПАТ «ОФДП» на його користь 34 578,10 грн. Крім того, 10.10.2013 року за розпорядженням ОСОБА_6 при його звільненні йому було виплачено 1 667,02 грн., дані грошові кошти позивач просять стягнути на їх користь. ОСОБА_6 виніс власне розпорядження, яким себе звільни в займаної посади, при цьому заяви на розірвання контракту не подавав.

Відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог заперечують, посилаючись на їх безпідставність. Зазначили, що відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і не мають зворотної дії в часі, за виключенням випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи. Таким чином, прийняття змін до статуту позивача від 25 травня 2011 р. ніяким чином не припинило повноважень відповідача, який був обраний рішенням загальних зборів 24 березня 2011 року. До моменту його звільнення з посади, яке відбулося 18.10.2013 р, ані вищим органом товариства, ані Спостережною радою, процедура переобрання та перепризначення керівних органів товариства не проводилась, рішення стосовно зміни умов контракту не приймалися. Посилання позивача на «Положення про порядок укладання або переукладання контракту з керівником виконавчого органу відкритого акціонерного товариства, холдингової компанії та державної акціонерної компанії», затверджене Наказом Фонду державного майна України № 662 від 05.04.04 р., як підставу для визнання контракту недійсним, є необґрунтованими, оскільки вимоги цього Положення поширюються на відкриті акціонерні товариства, створені в процесі приватизації та корпоратизації, до проведення перших загальних зборів акціонерів, тобто дане Положення застосовується в інших правовідносинах.

Стосовно встановлення у Контракті додаткових пільг, які не передбачені чинним законодавством, то таке право надане ст. 21 КЗпП України, за якою контракт є особливою формою трудового договору і умови матеріального забезпечення можуть встановлюватися угодою сторін.

Крім цього, відповідач та його представник просили відмовити у позовних вимогах ще й з тих підстав, що позивачем пропущено строк позовної давності із зверненням до суду, оскільки цей строк закінчився 25 травня 2014 року, тобто після спливу 3 років з моменту прийняття рішення про затвердження змін до статуту.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч., ч.1,3 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.10.2008 року «Про практику розгляду корпоративних спорів» при вирішенні питання про те, чи є спір, що виник між господарським товариством та посадовими особами товариства, які входять до складу виконавчого органу товариства або наглядової ради товариства, трудовим чи корпоративним, судам необхідно керуватися положеннями глави XV Кодексу законів про працю (далі - КЗпП).

Відповідно до статті 3 КЗпП до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно з частиною четвертою статті 65 ГК у разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), у якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. За частиною шостою статті 65 ГК керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом), відповідно до закону.

Судом встановлено, що 20.07.1981 року ОСОБА_6 був прийнятий на посаду головного енергетика ВАТ «Олександрійська фабрика діаграмних паперів», а з 15.09.1994 року був вперше обраний на посаду Голови Правління - Генерального директора.

24 березня 2011 року загальні збори ВАТ «ОФДП» на підставі Статуту товариства (далі вищий орган товариства) в особі голови загальних зборів ОСОБА_7 з одного боку та ОСОБА_6 (далі - керівник) з іншого боку, уклали цей контракт про таке: ОСОБА_6 призначається рішенням загальних зборів на посаду голови Правління - Генерального директора, відкритого акціонерного товариства «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» на строк з 24.03.2011 року по 31 березня 2016 року (а.с. 7 - 3, 14 - 18).

Тобто даний контракт, є строковим трудовим договором. .

25 травня 2011 року на позачергових загальних зборах акціонерів позивача було прийняте рішення про затвердження змін до Статуту ВАТ «ОФДП» шляхом викладення його у новій редакції, та 07 грудня 2011 року відбулася державна реєстрація нового статуту, що призвело до зміни назви товариства на Публічне акціонерне товариство «Олександрійська фабрика діаграмних паперів».

Відповідно до Статуту ПАТ «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» у новій редакції, затвердженого загальними зборами акціонерів ВАТ «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» 25 травня 2011 року, протокол № 17, товариство є правонаступником ВАТ «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» (далі - ПАТ «ОФДП») (а.с. 38 - 63 ).

Крім цього, було змінено назву посади відповідача з Голови Правління - Генерального директора на Голову правління, а також порядок обрання та призначення Голови правління, де замість загальних зборів акціонерів товариства ці повноваження передані Наглядовій раді ПАТ «ОФДП». Проте, у контракт з відповідачем від 24.03.2011 року зміни внесені не були.

Було укладено додаткову угоду до Контракту з Головою Правління ПАТ «ОФДП» від 07.12.2011 року, згідно якої було внесено зміни до преамбули Контракту від 24 березня 2011 року: «Загальні збори ВАТ «ОФДП» на підставі Статут Товариства (далі - Вищий орган товариства ) в особі голови загальних зборів ОСОБА_7 з одного боку та ОСОБА_6 (далі - керівник) з іншого боку, уклали цей контракт про таке: ОСОБА_6 призначається рішенням загальних зборів на посаду голови Правління - Генерального директора, публічного акціонерного товариства «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» на строк з 24.03.2011 року по 31 березня 2016 (а.с.77).

Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_6, він подав начальнику відділу кадрів ОСОБА_8 заяву на звільнення та звільнився 18.10.2013 року, але головою правління він був до 24.12.2013 року, після проведення загальних зборів його повноваження були достроково припинені, що не заперечують представники позивача. ОСОБА_6 також зазначив, що при звільненні він 27.11.2013 року отримав 1 667,02 грн., та коли зрозумів, що компенсація, яка передбачена контрактом йому не буде виплачена, то в січні 2014 року звернувся до суду з позовом про стягнення цієї суми компенсації.

Представники позивача підтвердили той факт, що дійсно, якби ОСОБА_6 не звернувся до суду з вищевказаним позовом, то ніхто б не подавав даний позов про визнання трудового контракту недійсним, так як змінилась не тільки назва посади відповідача, а також порядок обрання та призначення голови правління ПАТ «ОФДБ», але цих змін в контракт укладений з відповідачем змін не було внесено, так в п.8.3.2 нового Статуту передбачалось, що посадові особи товариства повинні діяти в інтересах товариства, дотримуватись вимог законодавства та Статуту. Вважають, що умови трудового контракту втратили свою силу та призвели до його нікчемності. Згідно з умовами вказаного контракту ОСОБА_6 встановлюються додаткові пільги, які передбачені п.3.8 та п.6.5 Контракту, але не бажають змінювати свої вимоги щодо визнання недійсними сам е цих пунктів контракту, а просять визнати його недійсним в цілому.

Відповідно до ч.1 ст. 9-1 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Умовою застосування ч. 1 ст. 9-1 КЗпП України та встановлення саме підприємством (а не адміністрацією чи іншим уповноваженим власником органом) додаткових пільг для працівників: є, по-перше, наявність у підприємства таких повноважень, та, по-друге, надання цих пільг за рахунок власних коштів підприємства.

Так п.7.3.1 Статуту, передбачає, що порядок розподілу прибутку і покриття збитків Товариства визначається рішенням загальних зборів відповідно до чинного законодавства України та Статуту Товариства (а.с.44).

Іншою умовою встановлення підприємством додаткових пільг для працівників відповідно до ч. 1 ст. 9-1 КЗпП України є встановлення цих пільг за рахунок власних коштів підприємства.

Порядок використання прибутку (доходу) суб'єкта господарювання визначається власником або уповноваженим ним органом відповідно до законодавства та установчих документів (ст. 142 ГК України, ст. ст. 4, 37, 47 Закону України «Про господарські товариства»). Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно зі ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми при укладенні трудового договору з фізичною особою є обов'язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Суд, вважає безпідставними доводи представників, що з врахуванням того, що сторінки контракту не прошиті, не пронумеровані, не скріплені підписами та печаткою на кожній сторінці, контракт не зареєстрований у Товаристві, Статутом підприємства не встановлено переліку тих пільг, які передбачені розділом 3 контракту, який укладений з відповідачем, все це є достатніми умовами для визнання його недійсним.

Судом встановлено, що спірний контракт з відповідачем було укладено в письмовій формі 24 березня 2011 року і позивач не оспорює правомірність його укладення саме на той час.

У п. 4 Протоколу позачергових Загальних зборів акціонерів ВАТ «ОФДП» № 17 від 25 травня 2011 року, зазначено, що державна реєстрація Статуту ПАТ «ОФДП» в новій редакції у зв'язку зі зміною назви товариства не припиняє повноваження посадових осіб, обраних загальними зборами акціонерів 24 березня 2011 року стосовно управління публічним акціонерним товариством «ОФДП»., згідно п.9.1 Статуту в новій редакції - загальні збори є вищим органом Товариства (а.с.46).

Таким чином, прийняття змін до статуту позивача від 25 травня 2011 р. не припинило повноважень відповідача, який був обраний рішенням загальних зборів 24 березня 2011 року. До моменту звільнення відповідача з посади, яке відбулося 18.10.2013 р, ані вищим органом позивача, ані наглядовою радою, процедура переобрання та перепризначення керівних органів товариства не проводилася, рішення стосовно зміни умов контракту не приймалися, що не заперечується представниками позивача.

Також, суд вважає, що позивачем пропущено передбачений законом строк позовної давності для звернення до суду з вказаними вимогами.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Рішення про затвердження змін до Статуту позивача було прийняте 25 травня 2011 року, державна реєстрація змін відбулася 07 грудня 2011 року. Починаючи з цього часу, позивач не міг не знати про зміну назви посади, яку займає відповідач та про зміну порядку обрання (призначення) керівника виконавчого органу товариства. Проте, з позовною завою позивач звернувся лише 15 грудня 2014 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Відповідач та його представник, відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України, до винесення судом рішення зробили заяву про застосування строку позовної давності, що є також підставою для відмови у позові.

Згідно ст.88 ЦПК України, витрати понесені позивачем по сплаті судового збору не відшкодовуються.

Керуючись ст., ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,- суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» до ОСОБА_6 про визнання недійсним трудового контракту та стягненні виплачених коштів - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: