Справа №487/8733/14-ц 21.05.2015 21.05.2015 21.05.2015
Провадження № 22ц/784/1233/15 Суддя першої інстанції Павлова Ж.П.
Категорія 30 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

21 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М,

суддів: Козаченка В.І., Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Горенко Ю.В.,

за участю представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2015 року за позовом Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» (надалі - Громадська організація) до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди та збитків, -

В С Т А Н О В И Л А:

3 вересня 2014 року Громадська організація звернулась до суду з позовом до ректора Миколаївського Національного аграрного університету ОСОБА_5 про відшкодування шкоди та збитків, завданих внаслідок протиправних дій.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що постановою Миколаївського окружного суду від 24 липня 2013 року дії ректора Миколаївського національного аграрного університету ОСОБА_5 щодо ненадання інформації на запит Громадської організації визнані протиправними.

За такого Громадська організація не змогла виконати свої зобов'язання за договором про надання юридичних послуг, укладеним 11 березня 2013 року між нею та фахівцем в галузі права - Свириденко Ю.Ю., внаслідок чого Громадській організації були заподіяні матеріальні збитки у вигляді штрафних санкцій за невиконання умов договору у розмірі 19 600 грн.

Крім того, 20 травня 2013 року було укладено договір про надання юридичних послуг з фахівцем в галузі права Тетерєвою М.С. для підготовки позовної заяви до адміністративного суду та надання консультацій з цього приводу за ці послуги Громадською організацією було сплачено 5 250 грн.

У зв'язку з розглядом адміністративної справи Громадською організацією понесені витрати, пов'язані з явкою до суду, а саме витрати на проїзд до окружного адміністративного суду за маршрутом м. Київ - м. Миколаїв та у зворотному напрямку та добові під час відрядження на загальну суму 1 098.02 грн..

7 квітня 2014 року вдруге було укладено договір про надання юридичних послуг з фахівцем в галузі права ОСОБА_7 для підготовки позовної заяви до відповідача та надання консультацій з цього приводу, за яким Громадською організацією за послуги було сплачено 5300 грн.

Також внаслідок протиправних дій відповідача Громадській організації завдана шкода діловій репутації, що полягає у позбавленні можливості позивача оприлюднити власний рейтинг вищих навчальних закладів України, а також задіяні додаткових зусиль та часу для пошуку і залучення до своєї діяльності нового фахівця у галузі права, оскільки попередні фахівці відмовилися від співпраці з огляду на невиконання умов договору від 13 березня 2013 року. Ці обставини призвели до порушення системності у роботі позивача.

Посилаючись на викладене, та на положення ст.ст. 1166, 1167 ЦК України Громадська організація просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь 31 248 грн. 02 коп. загальну суму збитків з урахуванням всіх витрачених сум та 3000 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої діловій репутації.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі Громадська організація просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для покладення відповідальності на особу, яка завдала майнову та моральну шкоду, необхідна сукупність чотирьох умов: наявність шкоди; протиправність дій цієї особи; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина в заподіянні шкоди.

Поняття збитків, визначено у ч. 2 ст. 22 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 березня 2013 року між Громадською організацією та фахівцем в галузі права Свириденко Ю.Ю. було укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до якого позивач зобов'язаний був передати виконавцеві до 20 травня 2013 року належним чином засвідчені копії документів, а саме: статуту ВНЗ; свідоцтва про реєстрацію ВНЗ; довідки та додатків до неї; довідки з ЄДРПОУ; правил прийому до ВНЗ у 2013 році; положення про приймальну комісію ВНЗ; наказу про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ; плану роботи та графіку засідань приймальної комісії ВНЗ; дислокації приміщень, які задіяні для підготовки та проведення прийому абітурієнтів до ВНЗ; встановлених квот прийому до ВНЗ різних категорій осіб, які були запитані Громадською організацією у ректора Миколаївського національного аграрного університету ОСОБА_5, для здійснення виконавцем юридичної експертизи до 19 березня 2013 року. Проте відповідачем було відмовлено Громадській організації у наданні цих документів.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 липня 2013 року за адміністративним позовом Громадської організації визнані протиправними дії ректора Миколаївського національного аграрного університету ОСОБА_5 щодо ненадання інформації на запит Громадської організації (а.с.6-9).

За платіжним дорученням № 12 від 16 квітня 2014 року Свириденко Ю.Ю. переказано 19600 грн. згідно договору про надання юридичних послуг від 11 березня 2013 року (а.с. 10).

За аналогічним платіжним доручення № 11 від тієї ж дати ОСОБА_7 сплачено 5 250 грн. за договором про надання юридичних послуг від 20 травня 2013 року (а.с. 11), а також 4 серпня 2014 року за платіжним дорученням № 216 їй же сплачено відповідно до договору про надання юридичних послуг від 7 квітня 2014 року 5300 грн. (а.с. 12).

При вирішенні вимог щодо стягнення з відповідача 19 600 грн. штрафу, який було сплачено позивачем за невиконання умов договору про надання юридичних послуг, укладеного 11 березня 2013 року між Громадською організацією та фахівцем в галузі права - Свириденко Ю.Ю., суд обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність позивачем сукупності всіх чотирьох умов для відшкодування заподіяної шкоди, передбачених ст. 1166 ЦК України.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

На підтвердження позовних вимог в цій частині позивач послався на постанову адміністративного суду та платіжне доручення, за яким сплачено 19600 грн.

Оцінюючи надані докази та посилаючись на приписи ст.ст. 526, 527 ЦК України, районний суд зазначив, що відповідач не є стороною в договорі, а тому не може нести відповідальності за порушення сторонами умов договору, оскільки законодавством не передбачена відповідальність третіх осіб за невиконання договірних зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, при цьому також виходить з того, що позивачем не надано примірника договору про надання юридичних послуг від 11 березня 2013 року, що унеможливлює дослідити та перевірити обставини, на які посилається позивач, щодо умов договору, обов'язків сторін, наслідків щодо невиконання умов договору, зокрема штрафу та його розміру.

Зі змісту платіжного доручення про переказ Свириденко Ю.Ю. 19600 грн. за договором, не вбачається, що перерахована сума є оплатою штрафу за невиконання умов договору щодо зобов'язання надати запитані у відповідача документи для виконання правової експертизи.

З огляду на викладене, висновок суду про недоведеність позовних вимог в частині відшкодування ОСОБА_5 шкоди у вигляді витрат, пов'язаних зі сплатою штрафу у розмірі 19 600 грн. за невиконання умов договору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Оскільки вимога щодо відшкодування шкоди, завданої діловій репутації, у розмірі 3000 грн. є похідною від вимоги про стягнення витрат, пов'язаних зі сплатою штрафу, то районний суд вірно відмовив в задоволенні й цих позовних вимог.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду, що витрати на правову допомогу у розмірі 5300 грн., сплачені позивачем фахівцю в галузі права за договором про надання юридичних послуг, є одним з видів судових витрат (до яких віднесено витрати на правову допомогу - ст. 84 ЦПК України), що визначені у ст. 79 ЦПК України, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до вимог, встановлених ст.ст. 88,89 ЦПК України.

Отже, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги фахівця в галузі права, понесені Громадською організацією, у зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав в порядку цивільного судочинства не є шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України і не можуть бути стягнуті за позовною вимогою про відшкодування шкоди, а тому районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні цих позовних вимог.

Крім того, суд першої інстанції правильно визначився, що витрати на проїзд до окружного адміністративного суду за маршрутом м. Київ - м. Миколаїв та у зворотному напрямку і добові під час відрядження на загальну суму 1 098.02 грн., а також витрати на правову допомогу фахівця в галузі права у зв'язку з реалізацією процесуальних прав позивача в адміністративному судочинстві у розмірі 5250 грн. є судовими витратами, пов'язаними з розглядом адміністративної справи.

Твердження скаржника про те, що судове рішення необгрутоване, а висновки суду безпідставні є непереконливими, доводи останнього зводяться до тлумачення як обставин справи, так і норм права на свою користь та не спростовують викладених в рішенні висновків суду.

Між тим, колегія суддів вважає, що районний суд помилково розглянув вимоги про відшкодування витрат, пов'язаних з прибуттям до суду у розмірі 1098.02 грн. та оплатою правової допомоги на суму 5250 грн. у зв'язку з розглядом адміністративної справи в порядку цивільного судочинства з огляду на таке.

Згідно з чч. 1,2 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право», за винятком застосування правил міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, та яким передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною 1 ст. 17 КАС України визначено перелік категорій спорів, на вирішення яких розповсюджується компетенція адміністративних судів.

Види судових витрат, до яких віднесено витрати, пов'язані з прибуттям до суду (ст. 91 КАС України) та з оплатою допомоги фахівця в галузі права (ст. 90 КАС України), визначені в ст. 87 КАС України, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до вимог, установлених цим Кодексом (ст.ст. 94-97 КАС України). Питання щодо судових витрат вирішується в постанові суду або ухвалою (ч. 1 ст. 98 КАС України).

Відповідно до п. 3 ст. 168 КАС України в разі не вирішення судом питання про судові витрати, суд, що ухвалив рішення, за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи може прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу. Судові рішення щодо визначення розміру судових витрат окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку відповідно до ч. 2 ст. 98, ч. 2 ст. 185 КАС України.

Отже, види, зміст судових витрат, порядок їх розподілу судом та оскарження судових рішень щодо судових витрат в адміністративному судочинстві регулюються та підпорядковані нормам КАС України, зокрема, ч. 1 ст. 5, ст.ст. 87, 90, 91, 94, 97, 98, 160, 161, 163, 168 цього Кодексу.

За змістом зазначених положень КАС України вирішення судом питання про судові витрати відбувається лише в порядку, визначеному відповідними нормами вказаного процесуального закону.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Миколаївського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом Громадської організації до ректора Миколаївського національного аграрного університету ОСОБА_5 про визнання дій протиправними.

При цьому позивач поніс витрати, пов'язані з прибуттям до суду, а саме витрати на проїзд і добові, та витрати на правову допомогу фахівця в галузі права, який надавав правову допомогу за договором.

Витрати, що пов'язані з явкою до суду, є такими, що понесені Громадською організацією у зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді справи в порядку адміністративного судочинства. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, не є збитками чи шкодою в розумінні ст. 22 або ст. 1166 ЦК України та не можуть бути стягнуті за позовною вимогою про відшкодування шкоди чи збитків в іншому провадженні.

Враховуючи приписи ч. 3 ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування витрат, пов'язаних з прибуттям до суду у розмірі 1098.02 грн. та оплатою правової допомоги на суму 5250 грн. у зв'язку з розглядом адміністративної справи підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, у зв'язку з тим, що ці позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що районним судом допущено порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування витрат, пов'язаних з прибуттям до суду у розмірі 1098.02 грн. та оплатою правової допомоги на суму 5250 грн. скасувати та в цій частині провадження у справі закрити.

В іншій частині це рішення залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: