У Х В А Л А

27 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів: Григор'євої Л.І.,

Лященко Н.П., Романюка Я.М. -,

розглянувши матеріали за заявою ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

встановила:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 3 вересня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу за договорами позики від 10 вересня 1998 року в сумі 1 117 250 грн, що відповідає 125000 доларів США, три відсотки річних за весь час прострочення в сумі 449593, 63 грн, що за офіційним курсом НБУ на 24 лютого 2014 року - 1 долар США складає 8,938 грн. та понесені витрати на оплату судового збору в сум 3654 грн. В решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2014 року відмовлено ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження в справі.

15 травня 2015 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме ст. 79 ЦК УРСР та норм процесуального права - частин 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав ОСОБА_3 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2015 року, від 25 березня 2015 року та від 8 квітня 2015 року, в яких на його думку, зазначені норми права застосовані по-іншому.

У судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, касаційний суд, відмовляючи у відкритті касаційного провадження у справі, погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 виходив з того, що за розпискою 1 ОСОБА_5 і ОСОБА_3 не було пропущено строк позовної давності лише щодо останнього платежу в сумі - 100 000 доларів США, а щодо решти позовних вимог строк позовної давності сплив. Також суд вважав правомірним стягнення з відповідача три відсотки річних від прострочених сум.

У той самий час, зміст наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2015 року, від 25 березня 2015 року та від 8 квітня 2015 року не свідчить про ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, оскільки в них викладені інші фактичні обставини.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві ОСОБА_3 доводи не вказують на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому в допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Григор'єва

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк