Ухвала

іменем україни

04 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Фактринг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), звернулось до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_4 було укладено договір про надання кредитної лінії, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 54 600 дол. США на строк до 17 березня 2017 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_5 та банком було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Крім того, 05 березня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого останнє прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором від 18 березня 2008 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником свої кредитних зобов'язань утворилась заборгованість, яка станом на 10 лютого 2015 року складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 54 600 дол. США, що згідно з курсом Національного банку України (далі - НБУ) становить 1 356 264 грн, заборгованості за процентами - 8 761,92 дол. США, що згідно з курсом НБУ складає 217 646,09 грн, пені - 2 694 100,51 грн. Враховуючи викладене, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за договором про надання кредитної лінії від 18 березня 2008 року.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором про надання кредитної лінії у розмірі 2 933 828,09 грн, з яких: 1 356 264 грн - заборгованість за договором, 217 646,09 грн - заборгованість за процентами, 1 356 264 грн - пеня. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 липня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. В частині солідарного стягнення з відповідачів судового збору в розмірі 3 654 грн та кредитної заборгованості у розмірі 2 933 828,09 грн скасовано. Встановлено, що загальна сума заборгованості, що підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» складає 2 930 174,09 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосуванням судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами встановлено, що 18 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 було укладено договір про надання кредитної лінії, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 54 600 дол. США на строк до 17 березня 2017 року (а.с. 7-15).

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_5 та банком укладено договір поруки.

За змістом ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з п. 1.2. договору поруки поручитель та боржник відповідають, як солідарні боржники та кредитор може звернутися з вимогою про виконання зобов'язань за договором про надання кредитної лінії як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

05 березня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого останнє приймає на себе такий кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори, зокрема спірний договір про надання кредитної лінії від 18 березня 2008 року.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції в незміненій частині, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов вірного висновку, що боржник не виконав свого обов'язку перед кредитором, внаслідок чого утворилась заборгованість перед останнім за договором про надання кредитної лінії. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Переглядаючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, враховуючи висновок щодо застосування норм права, викладений Верховним Судом України у своїй постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, обґрунтовано виходив із того, що підстав для відмови у стягненні з поручителя солідарно з основним боржником заборгованості за кредитним договором немає.

Крім того, суд апеляційної інстанції, враховуючи вимоги ст. 551 ЦК України, обґрунтовано змінив рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір заборгованості за кредитними зобов'язаннями.

Вказані висновки судів відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції в незміненій частині та апеляційного суду не спростовують.

Отже, оскаржувані рішення місцевого суду в незміненій частині та апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому їх слід залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 червня 2015 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана