Ухвала

іменем України

02 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Рівненської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7, третя особа - Приватне підприємство «КНГ», про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 10 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом, у якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 196 183 грн 50 коп. звернути стягнення на належне ОСОБА_9 майно - нежитлову будівлю, сервісний центр, загальною площею 344,1 кв. м, та будівлю магазину загальною площею 122 кв. м з допоміжними приміщеннями площею 16,1 кв. м по АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,7000 га, розташовану на території с. Великий Житин на території Великожитинської сільської ради Рівненського району, які є предметами іпотеки.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилалось на ті обставини, що 13 серпня 2012 року між Приватним підприємством «КНГ» та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» укладено генеральний договір на здійснення кредитних операцій зі змінами, внесеними 13 серпня 2013 року, за якими банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, укладеним в рамках цієї угоди, які є невід'ємною її частиною.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором в цей же день між банком та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, за яким відповідач передав в іпотеку належне йому спірне нерухоме майно.

В межах генерального кредитного договору 13 серпня 2013 року між підприємством та банком укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику 1 408 687 грн, а він зобов'язався їх повернути до 13 серпня 2015 року та сплатити 21 % річних за користування коштами.

Однак боржник не виконав взятих на себе зобов'язань, внаслідок чого станом на 09 вересня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 1 196 183 грн 50 коп. в тому числі 1 142 339 грн 87 коп. - борг за кредитом, 84 730 грн 14 коп. - борг за відсотками, 27 324 грн 89 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 8 085 грн 74 коп. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків.

01 серпня 2014 року банк звернувся до боржника та іпотекодавця із вимогою про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором та у випадку їх невиконання попередив про можливість задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, проте ця вимога не була виконана, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 10 липня 2015 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушені нормипроцесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що банк набув право звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договорами кредиту та іпотеки.

Проте з ухвалою суду апеляційної інстанції погодитись не можна, оскільки вона постановлена з порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з'ясування обставин справи з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 13 серпня 2012 року між Приватним підприємством «КНГ» та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», укладено генеральний договір на здійснення кредитних операцій № 01/116-1/183 зі змінами від 13 серпня 2013 року, за яким банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених кредитним договором, укладеним в рамках цієї угоди, які є її невід'ємною частиною.

В цей же день на забезпечення виконання зобов'язань за договором між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки, а також договір іпотеки, за яким відповідач передав в іпотеку належне йому нерухоме майно - нежитлову будівлю, сервісний центр, загальною площею 344,1 кв. м, та будівлю магазину загальною площею 122 кв. м з допоміжними приміщенням площею 16,1 кв. по АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,7000 га, розташовану на території с. Великий Житин Великожитинської сільської ради Рівненського району.

У межах генерального договору 13 серпня 2013 року між Приватним підприємством «КНГ» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 010/01-09-0-0/07-149, за яким банк надав позичальнику кредит у сумі 1 408 687 грн, а він зобов'язався повернути ці кошти до 13 серпня 2015 року та сплатити 21 % річних за користування ними.

Боржник не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого утворився борг, і 01 серпня 2014 року банк надіслав іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про дострокове виконання боргових зобов'язань та усунення порушень кредитного договору, проте борг не сплачений.

Відповідно до розрахунку станом на 05 травня 2015 року сума боргу становить 1 612 227 грн 09 коп. та складається з: 1 142 339 грн 87 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 245 127 грн 52 коп. - заборгованість за відсотками; 175 181 грн 67 коп. - пеня за несвоєчасне погашення тіла кредиту; 49 578 грн 03 коп. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом.

Переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції та правильно виходив з того, що боржник неналежно виконував умови договору кредиту, внаслідок чого утворився борг, і позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок його погашення шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, як визначено договором та законом (ст. ст. 589, 590 ЦК України, ст. ст. 11, 33 Закону України «Про іпотеку».

Проте не виконав вимог процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи та не врахував, що положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Не перевірив висновків суду першої інстанції щодо визначення початкової ціни продажу, встановленої на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, на порушення вимог ст. 303 ЦПК України не перевірив його законності та обґрунтованості в цій частині.

Не встановив початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації та не врахував, що вона має бути визначена у грошовому виразі за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку», про що вказано у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цс15, не надав належної оцінки цим обставинам, зробив передчасний висновок про залишення рішення суду першої інстанції без змін, постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права.

Ураховуючи, що такі порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, ухвалу апеляційного суду потрібно скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 10 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 10 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко