Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/3428/14-ц

Номер провадження: 2/511/76/15

16 листопада 2015 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

при секретарі Ніколас С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача та розірвання договору про надання споживчого кредиту №0 від 08.08.2008 року,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" (надалі ПАТ УкрСиббанк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якій просили стягнути з відповідачів в солідарному порядку на їх користь заборгованість за кредитним договором №0 від 11.10.2010 року в сумі 78787,79 доларів США.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за місцем реєстрації, у судове засідання не зявились. ОСОБА_2 надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, ОСОБА_3 про причини неявки суд не повідомив, заперечення не надавав.

Представник позивача у судове засідання не зявився, в своїй позовні заяві зазначив, що 08.08.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 76000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних на строк до 08.08.2029 року. Відповідно до умов договору погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно, повернення суми кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 885,00 доларів США. Додатковою угодою №1 від 26.03.2009 року до зазначеного кредитного договору були внесені уточнення, згідно яких: - для ідентифікації кредитного договору в системі обліку Банку можуть використовуватись, як номер зазначений при його укладанні №0, так і №1; - розмір ануїтетного платежу становить 840,00 доларів США; - день сплати ануїтетного платежу 26 число календарного місяця строку кредитування; - змінено кінцевий термін повернення кредитних коштів на 08.08.2038 року. 11.10.2010 року на підставі Угоди про зарахування однорідних вимог, укладеної між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, на підставі ст. 520-553 ЦК України між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 (первісний боржник), ОСОБА_1 (новий боржник) укладено договір №0 від 11.10.2010 року, відповідно до умов якого новий позичальник замінив первісного позичальника та прийняв на себе зобов'язання первісного боржника за первісним кредитним договором № 0 1) від 08.08.2008 року зі строковою сумою основного боргу, що в іноземній валюті складає 75365,00 доларів США. Додатковою угодою №2 від 11.10.2010 року до вищезазначених договорів №0 1) від 08.08.2008 року було внесено уточнення щодо ідентифікації кредитного договору в системі обліку Банку за номерами №0 (№1) та №0, а також визначено розмір ануїтетного платежу 839,50 доларів США та день його сплати -11 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти. В забезпечення повернення кредиту за кредитним договором були укладені договори поруки №244051 від 11.10.2010 року з ОСОБА_2, та №244052 від 11.10.2010 року з ОСОБА_3, згідно з якими поручителі поручаються перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором. ОСОБА_1 свої зобовязання по кредитному договору не виконував, несвоєчасно здійснював оплату обовязкових платежів за користування кредитними коштами. Заборгованість боржника перед Банком станом на 04.11.2014 року склала 78787,79 доларів США. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити його позов. Просив провести судове засідання без його участі, про що надав суду відповідну заяву. (а.с.2-6,98)

В січні 2015 року ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів», в якій просив: - розірвати договір про надання споживчого кредиту №0 від 08.08.2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 та визнати його недійсним з моменту укладення, а також визнати недійсними додаткову угоду №2 від 11.11.2010 року до договору про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення); іпотечний договір та договори поруки, укладені між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3; - визначити наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у звязку з виконанням цього договору.

В обґрунтування позову посилався на те, що Банк надав йому кредит в іноземній валюті, однак після цього були внесені зміни в законодавство, зокрема в ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким було заборонено надання споживчих кредитів в Україні в іноземній валюті, а тому це істотна зміна обставин, яка тягне недійсність укладеного договору. Крім цього економічна криза, негативні економічні процеси в Україні призвели до здорожання іноземної валюти, яку він вимушений купувати для погашення кредиту по комерційному курсу, що також свідчить про істотну зміну обставин, якими сторони керувались при укладенні договору. На двосторонню зміну умов договору Банк не погоджується, про що свідчить мовчання Банку на його неодноразові письмові звернення про двосторонню зміну умов договору. Тому вважає, що договір підлягає розірванню в судовому порядку на підставі ч.2 ст.652 ЦК України. Крім цього просив в звязку з розірванням договору визначити його наслідки відповідно до вимог ч.4 ст.652 ЦК України виходячи з справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними в звязку з виконанням договору, а саме врахувати в рахунок погашення боргу платежі по курсу валют виходячи з курсу, який діяв на день укладення договору, визначивши при цьому загальну суму отриманого ним кредиту в гривнях в розмірі 368220,00 грн, та встановити що сума сплачених відповідачем коштів в гривнях складає 467000,00 грн. Також вважає, що укладенням кредитного договору порушуються його права як споживача, які надані йому ст..21 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких ціна наданої продукції та послуг повинна бути визначена належним чином. Однак ціна договору Банком визначена в порушення вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування, зокрема фактична ставка в розмірі 13,85 % річних відрізняється від реальної ставки по кредиту, визначеної в сукупній вартості кредиту.

Суд, заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1, ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши докази, прийшов до висновку, що позов ПАТ «УкрСиббанк» підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Судом встановлено, що згідно з кредитним договором за № 0 8 серпня 2008 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 76000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних на строк до 08.08.2029 року. (а.с.7-14) Відповідно до умов договору погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно, повернення суми кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 885,00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів.

Згідно з вимогами Закону України "Про акціонерні товариства" №514-VІ від 17.09.2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ "УкрСиббанк", відповідно до яких найменування Банку змінилось на « Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк". Відповідно до Цивільного кодексу України, Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року та Листа Державного комітету регуляторної політики та підприємства №4010 від 10.04.2009 року дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк».

11.10.2010 року на підставі Угоди про зарахування однорідних вимог, укладеної між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, сторони маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк яких настав та керуючись ст. 601 ЦК України, дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог.

На підставі та у відповідності до ст. 520-553 ЦК України між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 (первісний боржник), ОСОБА_1 (новий боржник) укладено договір №0 від 11.10.2010 року, відповідно до умов якого новий позичальник замінив первісного позичальника, як зобовязану сторону у договорі про надання споживчого кредиту та підтвердив, що умови первісного кредитного договору йому відомі, він їх повністю розуміє та погоджується з ними. Новий боржник прийняв на себе зобов'язання первісного боржника за первісним кредитним договором № 0 1) від 08.08.2008 року зі строковою сумою основного боргу, що в іноземній валюті складала 75365,00 доларів США. Переведення боргу за цим договором не потягло за собою жодних змін умов первісного кредитного договору. (а.с.26-27)

Додатковою угодою №2 від 11.10.2010 року до вищезазначених договорів №0 1) від 08.08.2008 року було внесено уточнення: - для ідентифікації кредитного договору в системі обліку Банку можуть використовуватись, як номер зазначений при його укладанні №0 (№1) так і №0; - розмір ануїтетного платежу становить 839,50 доларів США; - день сплати ануїтетного платежу 11 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти. (а.с.28-29)

Для забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 за договором про надання кредиту №0 від 11.10.2010 року було укладено договір поруки №244051 від 11.10.2010 року між ПАТ УкрСиббанк та ОСОБА_2 (а.с.30-32), а також договір поруки №244052 від 11.10.2010 року між ПАТ УкрСиббанк та ОСОБА_3 (а.с.33-35), згідно яких поручителі поручаються перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором та відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи оплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та несуть з ним солідарну відповідальність (п.п. 1.3, 1.4 договорів поруки).

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України.

Ст.530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно умов укладеного кредитного договору - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання в розмірі відповідно до п. 1.3 договору, а також на умовах встановлених додатковою угодою №2.

Відповідач ОСОБА_1 не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином у порушення умов кредитного договору, а також ст.509, 526 ЦК України зобовязання за вказаним договором не виконував.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 04.11.2014 року має заборгованість по кредиту у сумі 78787,79 доларів США, яка складається з наступного: заборгованості за простроченим кредитом 73877,63 доларів США, заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом 4622,42 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 31,78 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 255,96 доларів США.(а.с.36-46)

Ст.1054 ч. 1 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Ст.1049 ч. 1 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Отже, згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Ст.554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки .

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача правомірні, регулюються умовами укладених між сторонами договорів та нормами чинного законодавства України і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ УкрСиббанк підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість в розмірі 78787,79 доларів США, в межах заявлених позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Банку суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.192 та ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків, на території України за зобов'язанням допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку , встановленому законом. Отже банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті.

ПАТ«УкрСиббанк» має банківську ліцензію на здійснення банківських операцій, визначених ч. І та п.5-11 ч.2 сг.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та дозвіл на право здійснення операцій, визначених пп. 1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», перелік яких містить операцію щодо залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, а тому мав право на видачу кредитів в іноземній валюті.

Також згідно п.13 вищевказаної Постанови №5 від 30.03.2012 року відповідно до абз.3 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У звязку з зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22.09.2011 року №3795 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачем фінансових послуг», за позовом заінтересованої особи може бути визнано судом недійсним.

Оскільки кредитний договір, який є предметом розгляду даної справи №0, укладений між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «УкрСиббанк» - 11.10.2010 року, тобто до прийняття вищевказаного Закону №3795 від 22.09.2011 року, то і підстав визнавати вказаний договір недійсним в звязку з тим, що він укладений в іноземній валюті, не має правових підстав.

Загальними правовими підставами визнання правочину недійсним є порушення умов його дійсності.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

На думку суду, дані положення закону при укладенні Договору були дотримані і не порушені.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору, але зі змісту ст.1054 ЦК вбачається, що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та обов'язок позичальника повернути суму кредиту, що повинен бути виконаний у певний час.

Зі змісту положень кредитного договору, укладеного між банком та відповідачем ОСОБА_1, вбачається що сторони, підписавши цей договір, досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів, відповідач не оскаржував їх умови і погоджувався з ними, шляхом підпису договорів та частковим виконанням умов кредитного договору.

Стовно вимог ОСОБА_1 щодо наявності підставі для розірвання кредитного договору, суд також вважає , що вони безпідставні виходячи з наступного.

Ст. 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов»язань. Зміна обставин є істотною , якщо вони змінилися настільки, що якби сторона могла це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Відповідно до п.13 Постанови ПВС №5 від 30.03.2012 року при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення ч. 2 ст. 652 ЦК України і виходити з того, що закон повязує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другої цієї статті, при істотній зміні обставин.

Зокрема ч.2 ст.652 ЦК України передбачено наявність одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагались;3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;4) із суті договору та звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тому відповідно в п.16 постанови Пленум ВСУ №5 вказав, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому суди повинні зясовувати виконання банком положень ст.11,18,21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також п.3.8 Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, де передбачено обовязок банків у разі наданні кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань несе споживач.

Така норма запроваджена на виконання Закону України «Про захист прав споживачів» та дотримана Банком при укладенні договору. Так відповідно до п. 10.2 Кредитного договору позивач ОСОБА_1 був повідомлений про те, що він, як позичальник під час виконання зобов'язань за цим кредитним договором несе валютні ризики, відповідно до вимог Закону України « Про захист прав споживачів». Факт того, що позивач був повідомлений про надання кредиту у доларах США свідчить його підпис в договорі №0 від 11.10.2010 року.

Тому, посилання позивача на несправедливість умов договору про покладення на нього ризику знецінення національної валюти як на підставу визнання договору недійсним, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки суд вважає, що волевиявлення ОСОБА_1 під час укладання кредитного договору та інших договорів було вільним, свідомим та повністю відповідало його внутрішній волі та було направлено на реальне настання правових наслідків, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не встановлено, він не довів законність своїх позовних вимог та не надав суду доказів, які б підтверджували недійсність укладеного ним Кредитного договору, а також суд вважає необґрунтованими вимоги стосовно наявності підстав для примусового розірвання кредитного договору в судовому порядку.

Оскільки судом задоволені позовні вимоги Банку по первісному позову, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках на користь позивача мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору у сумі 3654,00 грн.

На підставі ст.ст.525, 526, 530, 533, 549, 624, 629, 651,652 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк (61050 м. Харків пр-т Московський, 60, МФО 351005, код 09807750, рахунок №113 в АТ "УкрСиббанк" м. Харків) заборгованість за кредитним договором №0 від 11.10.2010 року станом на 04.11.2014 року в сумі 78787,79 доларів США, яка складається з наступного: заборгованості за простроченим кредитом 73877,63 доларів США заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом 4622,42 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 411,68 грн, пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 3315,68 грн.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 3654,00 грн.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача та розірвання договору про надання споживчого кредиту №0 від 08.08.2008 року, відмовити повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ж. В. Теренчук