У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Оніпко О.В.

секретар судового засідання:Шептицька С.С.

за участі: ОСОБА_2 і представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду від 10 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, призначеною для обслуговування житлового будинку,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 10 лютого 2015 року позов задоволено: зобов'язано відповідачів, що проживають в АДРЕСА_1, усунути перешкоди в користуванні позивачем житловим будинком та земельною ділянкою, призначеною для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходяться в АДРЕСА_2, шляхом перенесення всіх вуликів з відповідною кількістю бджолосімей на відстань 300 метрів від цього житлового будинку.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243, 60 гривень судового збору.

У поданій на рішення апеляційній скарзі ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_5 покликався на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

На її обґрунтування зазначав про помилковість висновку суду щодо набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2, оскільки Державний земельний кадастр не містить таких відомостей, а тому суперечить правилам ст. 152 ЗК України. Вважав, що в порушення ст. 3 ЦПК України позивач звернулася за захистом як свого права, так і прав членів своєї сім'ї, не маючи на те відповідних повноважень.

Судом не додержано вимог ст.ст. 58, 60 ЦПК України, позаяк ОСОБА_2 не надала жодного доказу про порушення свого права власності на житловий будинок. Рапорт дільничного інспектора міліції і листи Варковицької сільської ради є неналежними доказами, такими, що не стосуються спірних відносин між сторонами. Не можна брати до уваги як докази і показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

В зв'язку з наведеним неправильно оцінено наявні у справі докази, що не відповідає ст.ст. 212, 213 ЦПК України, а саме рішення ґрунтується на припущеннях.

Судом хибно застосовано додаток №5 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України №173 від 19.06.1996 року, щодо встановлення санітарно-захисної зони 300 м від пасіки до житлової забудови. Так, вимоги цього нормативного акту стосуються виключно сільськогосподарських підприємств та прирівняних до них об'єктів, а щодо індивідуальної пасіки відповідача не поширюються.

Вважає, що судом неправильно застосовано положення ст. 33 Закону України "Про бджільництво", адже не регулює правовідносини з приводу бджолиних сімей, які знаходяться у вуликах на присадибних ділянках.

З цих підстав просив рішення Рівненського міського суду від 10 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності і обґрунтованості позову, оскільки відповідачі через утримання пасіки, що знаходиться на належній їм земельній ділянці, в безпосередній близькості з земельною ділянкою ОСОБА_2 порушують права позивача та членів її сім'ї. що полягає у нанесенні бджолами шкоди їхньому здоров'ю, створенні незручностей в проживанні, перешкоджанні у веденні особистого господарства та відпочинку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_2, а присадибна земельна ділянка площею 0, 25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій він розміщений, знаходиться у її користуванні (а.с. 4, 5-5, зв.).

З довідки Варковицької сільської ради Дубенського району від 04.07.2014 року №836 вбачається, що до складу її сім'ї входять ОСОБА_6 (дочка), ОСОБА_8 (зять), онуки: ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (а.с. 9).

ОСОБА_11 є титульним власником суміжної земельної ділянки загальною площею 0, 1908 га, на якій розміщений житловий будинок АДРЕСА_1, з розрахунку по 1/2 частині кожному з відповідачів, про що свідчать виписка з погосподарської книги від 22.08.2014 року №1001, записи обліково-статистичної картки об'єкта по господарського обліку 2011-2015 р.р., інформація з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна АКР 089531, а також копії Державних актів на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 і НОМЕР_2 (а.с. 53-55, 83-83, зв.). Постійно без реєстрації у житловому будинку проживає ОСОБА_12

На земельній ділянці відповідача знаходиться товарна пасіка, яка складається з понад 10 вуликів з бджолами.

Вважаючи, що ОСОБА_12 порушуються її права та права членів сім'ї, ОСОБА_2 у липні 2014 року звернулася до суду з позовом про зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем житловим будинком та земельною ділянкою шляхом перенесення всіх вуликів з відповідною кількістю бджолосімей на відстань 300 м від її будинку.

18 грудня 2014 року в судовому засіданні ОСОБА_12 замінено на належних відповідачів.

Як встановлено судом першої інстанції, внаслідок діяльності, пов'язаної з бджільництвом, відповідачі створюють перешкоди позивачу та членам її сім'ї у користуванні садибою через незручності у проживанні, унеможливлення ведення особистого господарства, побуту та відпочинку, а також завдають шкоди здоров'ю.

Так, зміст рапорту дільничного інспектора міліції вказує про проведення ним 4 липня 2013 року профілактичної бесіди з ОСОБА_12 щодо неналежного розміщення нею та членами сім'ї вуликів з бджолами вздовж заїзду в господарство ОСОБА_2 (а.с. 8).

На а.с. 76-78 містяться листи Варковицького сільського голови Дубенського району від 26.05.2014 року №02-12/238 та 26.06.2013 року №02-12/306 на ім'я ОСОБА_6 та представника позивача, де зазначено про неодноразове попередження ОСОБА_12 щодо раціонального використання пасіки без шкоди сусідам.

З карти виїзду швидкої медичної допомоги №851/5 вбачається, що 22 квітня 2014 року онук позивача - ОСОБА_9, 2010 р.н., отримав укус комахи (бджоли) в праву нижню повіку, що призвело до болю, набряку, місцевої гіпертензії в ділянці правої нижньої повіки. В зв'язку з цим випадком проведено лікування (а.с. 79,-79, зв.; 80).

Наведені обставини підтвердили в судовому засіданні і свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7

Крім того, сторонами не заперечуються ті обставини, що після втручання Варковицького сільського голови вулики перенесено на відстань 3, 8 м від межі земельної ділянки позивача, житловий будинок якої розташований на відстані 6, 3 м від межі суміжної земельної ділянки, а вздовж межі постановлено шиферну огорожу, висота якої коливається від 2, 2 м до 2, 5 м.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ст. 33 Закону України "Про бджільництво" фізичні та юридичні особи розміщують пасіки на земельних ділянках, які належать їм на правах власності або користування, відповідно до санітарно-ветеринарних правил. Розміщення пасік на земельних ділянках інших власників або користувачів здійснюється за їх згодою. Якщо бджолині сім'ї заважають життєдіяльності людини, їх, по можливості, переселяють.

Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів №173 від 19.06.1996 року та Інструкція щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл №9 від 30.01.2001 року встановлюють висоту огорожі для підвищення рівня льоту бджіл не менше як 2, 5 м.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Стаття 104 ЗК України передбачає право власників та землекористувачів вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Норми ст. 152 ЗК України передбачають право власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.

Згідно зі ст. 1163 ЦК України фізична особа, життю, здоров'ю або майну якої загрожує небезпека, а також юридична особа, майну якої загрожує небезпека, мають право вимагати її усунення від того, хто її створює.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_2 права на земельну ділянку, на якій розташований належний їй житловий будинок, є необґрунтованими.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням і охороною земель" від 19 червня 2003 року №963-ІУ самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, що свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду), або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Оскільки земельна ділянка знаходиться за тією само адресою, що й будинок, який належить позивачу на праві власності, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а підстав, які виключали би законність права користування позивачем земельною ділянкою не встановлено, тому ці обставини створюють відповідні юридичні права та обов'язки як для ОСОБА_2, так і для відповідачів.

Не можна погодитися і з доводами автора скарги про неправильне застосування додатку №5 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених Міністерством охорони здоров'я України №173 від 19.06.1996 року, щодо встановлення санітарно-захисної зони 300 м від пасіки до житлової забудови.

Так, висновки суду про застосування до спірних відносин зазначеного нормативного акту колегія суддів вважає помилковими, оскільки стосуються діяльності сільськогосподарських підприємств та прирівняних до них об'єктів. Однак при вирішенні спірних відносин вони жодним чином не вплинули на правильність ухваленого рішення.

Не заслуговують на увагу й покликання відповідача про неналежність доказів у справі, оскільки норми ч. 1 ст. 57 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Посилання відповідача на Інструкцію щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, що затверджена наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини 30.01.2001 року №9, зареєстровано в міністерстві юстиції України 12 лютого 2001 року за №131/5322, спростовуються правильністю висновків суду.

Доводи апеляційної скарги про недодержання судом норм процесуального права спростовуються відсутністю таких порушень вимог закону, які призвели би до неправильного вирішення справи і були підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення (ч. 4 ст. 309 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін є додержання судом першої інстанції вимог матеріального і процесуального закону при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Рівненського міського суду від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Суддя: