Справа № 464/1901/14-ц
пр.№ 2/464/771/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.05.2015 року

Сихівський районний суд м. Львова в складі :

головуючого Мички Б.Р.

при секретарі Дулюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №ODXRRX13201516 від 25.11.2007р. в розмірі 26738,65грн. та понесені при подачі позову до суду судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивачем на підставі кредитного договору №ODXRRX13201516 від 25 листопада 2007 року відповідачу було надано кредит у розмірі 3139,19грн., зі сплатою 12% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 25.11.2008 року. Позичальник зобов'язувався погашати кредит, сплачувати відсотки за користування ним на умовах та в порядку визначених його заявою, Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», зокрема щомісячно сплачувати грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотків, комісій та інших витрат. Проте відповідачем не виконуються умови договору та заборгованість станом на 05 лютого 2014 року становить 26738,65грн. з яких: 3139,20грн. - заборгованість за кредитом, 209,27грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 922,92грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 20717,80грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500грн. - штраф (фіксована частина), 1249,46грн. - штраф (процентна складова). У зв'язку з наведеним, просить суму боргу стягнути в судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Заперечив покликання відповідача та його представника на те, що кредит сплачений матір'ю відповідача ще до серпня 2008 року, а також їх покликання на застосування строків позовної давності, оскільки згідно останнього розрахунку здійсненого позивачем, останній платіж за кредитом в розмірі 17578,60грн. був сплачений відповідачем в листопаді 2014 року, чим було перервано перебіг строку позовної давності. Разом з цим, на вимогу суду не представив суду належного платіжного документа, який б підтверджував сплату ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 17578,60грн. в листопаді 2014 року, оскільки такий в ПАТ КБ «ПриватБанк» не зберігся.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позов заперечили, надали суду пояснення аналогічні викладеним в письмових запереченнях. Ствердили суду, що дійсно згідно кредитного договору укладеного 25 листопада 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1, останній отримав кредит в розмірі 3139,20грн. строком на один рік. Однак, до кінця серпня 2008 року його матір повністю сплатила заборгованість за кредитним договором, що стверджується представленою суду копією квитанції, оригінал такої квитанції у них не зберігся. Відповідач ОСОБА_1 категорично ствердив суду, що після серпня 2008 року жодних платежів в рахунок погашення кредиту він чи будь-хто інший від його імені не вносили, а позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом лише 17 лютого 2014 року, тобто з пропуском встановленого пунктом 5.5 кредитного договору строку позовної давності в п'ять років. А відтак, просять в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Так, статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Судом встановлено, що 25 листопада 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ODXRRX13201516, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 3139,19грн. на придбання товару, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 523,20грн., строком на 12 місяців, до 25 листопада 2008 року на умовах надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». Позичальник ОСОБА_1 зобов'язався починаючи з «18» по «22» число кожного місяця надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 356,07грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з умовами.

Як вбачається із заяви позичальника, ОСОБА_1 ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання споживчого кредиту «Розстрочка», які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Своїм підписом він підтвердив факт отримання ним інформації про умови кредитування в банку.

Згідно із п. 5.1 Умов надання споживчого кредиту «Розстрочка», у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу.

Відповідно до п.5.3 Умов надання споживчого кредиту «Розстрочка», при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500грн., а також 5% від суми заборгованості.

Позивачем умови укладеного кредитного договору виконано та видано відповідачу кредитні кошти у вищезазначеному розмірі, що сторонами не заперечується.

З представленого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач умов договору належним чином не виконував, а тому станом на 05 лютого 2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 26738,65грн. з яких: 3139,20грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 209,27грн. - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом, 922,92грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500грн. - штраф (фіксована частина), 1249,46грн. - штраф (процентна складова), 20717,80рн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с.3).

Однак, в судовому засіданні 15 травня 2015 року представником позивача представлено новий розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідача ОСОБА_1, згідно якого станом на 08 квітня 2015 року заборгованість становить 8888грн., з яких: 3139,20грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 209,27грн. - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом, 922,92грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500грн. - штраф (фіксована частина), 399,35грн. - штраф (процентна складова), 3715,66грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Згідно зазначеного розрахунку єдиний платіж за кредитним договором відповідачем ОСОБА_1 здійснено 07 листопада 2014 року в розмірі 17578грн., який зараховано на погашення пені, а перед цим жодних коштів в рахунок погашення заборгованості з моменту отримання кредиту ОСОБА_1 не вносилось (а.с.69-72).

Відповідач ОСОБА_1 категорично ствердив суду, що жодних платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитом з серпня 2008 року ні ним, ні будь-якими іншими особами від його імені не вносились, то його матір повністю погасила кредит до серпня 2008 року.

Розглядаючи дану цивільну справу, суд виходить з того, що відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

А тому, суд не може прийняти покликання відповідача та його представника на те, що заборгованість за кредитним договором в повній мірі погашена матір'ю позичальника ОСОБА_1, оскільки жодних належних та допустимих доказів в підтвердження наведеного суду сторонами не представлено. Наявна в матеріалах справи копія квитанції, на яку покликається відповідач та його представник є нечитабельною, а тому не може бути взята судом до уваги (а.с.40).

Разом з тим, суд також не може прийняти покликання представника позивача на здійснений ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідача ОСОБА_1 станом на 08 квітня 2015 року, згідно якого єдиний платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом відповідачем здійснено 07 листопада 2014 року в розмірі 17578грн., оскільки такий підписаний невідомою особою (а.с.69-72), та категорично заперечується відповідачем ОСОБА_1. На вимогу суду ПАТ КБ «ПриватБанк» не представлено суду належного платіжного документа про здійснення ОСОБА_1 такого платежу 07 листопада 2014 року. Як пояснив уповноважений представник ПАТ КБ «ПриватБанк» такий платіжний документ втрачено.

Так, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою ст.258 ЦК України передбачено, що для для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено позовну давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту «Розстрочка» укладеного сторонами, вони встановили, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором становить 5 років.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Так, згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

А відтак, у даному випадку, суд не може прийняти покликання позивача на те, що за даним кредитним договором відповідач ОСОБА_1 вчинив дії по перериванню строку позовної давності сплатою 07 листопада 2014 року єдиного платежу по кредиту, оскільки жодних доказів наведеного, всупереч вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, позивачем суду не надано.

Таким чином, у даному випадку, за вимогами ч.1 ст.261 ЦК України, початком перебігу строку позовної давності слід вважати день, коли ПАТ КБ «ПриватБанк» довідався про порушення свого права та особу, яка його порушила.

Як вбачається, з розрахунку заборгованості за кредитним договором, представленого позивачем, прострочена заборгованість за кредитом виникла з 25 грудня 2007 року, позичальник ОСОБА_1 не приступив до виконання зобов'язання та жодного платежу в рахунок погашення кредитної заборгованості не здійснив (а.с.3).

А відтак, позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» з моменту виникненя простроченої заборгованості за кредитом було достовірно відомо про порушення свого права та про особу, яка його порушила.

До суду Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся лише 12 лютого 2014 року, тобто з пропуском встановленого договором п'ятирічного строку позовної давності.

Про застосування строку позовної давності до позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заявлено відповідачем ОСОБА_1 та його представником, клопотання про поновлення та доказів поважності пропуску строку позовної давності позивачем суду не надано.

На підставі наведенного, суд приходить до висновку про пропущення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» строку позовної давності звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором №ODXRRX13201516 від 25 листопада 2007 року з ОСОБА_1 без поважних причин, що є самостійною підставою для відмови у позові.

На підставі ст.ст.256, 257, 258, 259, 261, 267, 525, 526, 530, 536, 610-612, 625, 1046-1050, 1054 ЦК України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, с у д , -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ODXRRX13201516 від 25 листопада 2007 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, у відсутності якої таке було постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Головуючий

Оригінал. Виготовлено в одному екземплярі.