Справа №431/3950/15-ц
Провадження №2/431/2206/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

14 грудня 2015 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Кудрявцева І.В.

при секретарі Арабаджи Ю.О.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Старобільського районного суду в м.Старобільську Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування свого позову посилається на те, що 28.12.2012р. між ним та відповідачем було укладено договір дарування частки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу ОСОБА_3. відповідно до умов якого позивач ОСОБА_4 передав безоплатно у власність відповідачу ОСОБА_5 3/4 частки квартири, розташованої за адресою: Луганська область, м.Старобільськ, кв.ВатутінаАДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_5 прийняла дарунок. Після укладення спірного договору він залишився проживати та бути зареєстрованим у квартирі і сплачувати комунальні послуги, що, вважав, свідчить про відсутність у нього намірів дарувати квартиру. Обдаровувана за договором ОСОБА_5 є дарувальнику ОСОБА_4 сторонньою людиною та не має до нього ніякого відношення. Позивач ОСОБА_4 був змушений укласти вказаний договір дарування 3/4 частин своєї квартири, єдиного місця свого проживання, оскільки мав перед відповідачем ОСОБА_5 невиконані боргові зобовязання, які витікають з договору позики, власноручно написаної розписки на її імя. Постійний психічний та психологічний тиск відповідача ОСОБА_5, її внука ОСОБА_2 та його знайомого ОСОБА_7, не давав позивачу спокою, у звязку з чим він постійно був вимушений ховатися, не зявлятися у світлу пору доби на вулиці, оскільки ОСОБА_7 мешкає в одному багатоквартирному домі де і позивач, а ОСОБА_2 знімав навпроти ОСОБА_4 квартиру. Кожного дня вони його діставали та умовляли надати їм документи на квартиру для страховки за зайняті позивачем у відповідача ОСОБА_5 грошові кошти. Внаслідок чого на нервовому ґрунті у позивача ОСОБА_4 різко погіршився зір, він майже осліп. Також незадовго до укладення вищевказаного договору дарування 3/4 частин квартири до позивача ОСОБА_4 неодноразово застосовувалась фізична сила з боку невідомих осіб, які йому погрожували у випадку не укладання вищевказаного договору дарування жорстокою фізичною розправою. У звязку з тим, що у позивача ОСОБА_4 немає близьких родичів, окрім брата який мешкає у РФ, за нього нікому вступитись, то він змушений був зявитись до приватного нотаріуса Старобільського районного нотаріального округу ОСОБА_3 для дарування 3/4 частин квартири. У середині липня 2015 року позивач ОСОБА_4 був змушений змінити місце свого проживання на ОСОБА_8 культури та відпочинку м.Старобільська, оскільки господарка квартири ОСОБА_5 поставила нові вхідні двері, а у ОСОБА_4 немає іншого місця проживання. Вважав, що позивачем укладено договір під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, у звязку з чим, посилаючись на ст.233 ЦК України просив визнати договір дарування частки квартири, укладений 28 грудня 2012 року між дарувальником ОСОБА_4 та обдаровуваною ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №1633, недійсним.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_6 у судове засідання не зявився, до початку судового засідання надав заяву(а.с.36), у якій просив розглянути позовну заяву без його присутності, заявлені позовні вимоги ОСОБА_4 підтримував у повному обсязі та просив їх задовольнити. У звязку з чим на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності третьої особи на стороні позивача ОСОБА_6

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити, пояснив, що оспорюваний договір в повному обсязі не відповідав волі позивача та порушував його права. Позивач був вимушений укласти договір, оскільки мало місце невиконання боргового зобовязання, через яке постійно проходив на позивача фізичний та психічний тиск, сторона відповідача цим скористалась та 28.12.2012р. позивач зявився до нотаріуса щоб підписати договір. Борг не давав йому спокою, позивач не міг діяти інакше та у звязку з цим боргом був вимушений підписати договір дарування. Як тільки позивач підписав договір, його викинули на вулицю, житла позивач не має, на теперішній час проживає у літній альтанці в парку, а на вулиці зараз мороз. Згідно реєстру прав власності у позивача відсутнє нерухоме майно для проживання. Крім того пояснив, що позивач звертався в РВУМВС з приводу заволодіння його квартирою, працівник правоохоронних органів викликав ОСОБА_5 для дачі пояснень і слідчий приїздив до неї додому, а потім ОСОБА_5 комусь подзвонила та відмовилась підписувати протокол.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, тому що все було зроблено у правових рамках, пояснив, що він орендував квартиру на кварталі Ватутіна квартира номер 30 приблизно до травня 2012р. Дійсно до нього приходила його бабуся ОСОБА_5. Вона познайомилась з ОСОБА_4. Позивач ОСОБА_4 їй ніхто, чужа людина. У відповідачки прокинулись материнські почуття до позивача ОСОБА_4 і вона надавала тому якусь допомогу підгодовувала, пятірку-десятку давала йому. Позивач ОСОБА_4 мав неохайний вигляд, іноді був напідпитку, просив, тиснув на жалість. ОСОБА_5 приходила до нього представника відповідачки ОСОБА_2, в гості та на лавочці на вході у підїзд познайомилась з позивачем ОСОБА_4 Бабуся приходила до нього приносила поїсти і також заходила до позивача ОСОБА_4 Позивач ОСОБА_4 просив її заходити, вона говорила йому про це, потім він чув як позивач ОСОБА_4 звертався до відповідачки ОСОБА_5 та просив принести пиріжків. Вони спілкувались, ОСОБА_5 розповідала йому, про те що позивач ОСОБА_4 говорив, що якщо вона йому допомагатиме, то він подарує їй квартиру. Допомагати матеріально поїсти, ліки, у позивача ОСОБА_4 проблеми з зором і ОСОБА_5 придбавала для нього краплі. З вересня 2012р. він переїхав у м.Луганськ, де проживав до 16.03.2013р., а тому ніякого тиску не могло бути. Не було ніяких розписок. У грудні його бабуся ОСОБА_5 подзвонила йому та сказала, що вони хочуть узаконити те, про що домовлялись з ОСОБА_4, підписати договір дарування, на що він відповів щоб робили. Вони звернулись до ОСОБА_3, уклали договір дарування. Позивач ОСОБА_4 залишився проживати у тій же квартирі, як він розумів, у ОСОБА_4 і ОСОБА_5 була така домовленість. Потім у січні чи лютому 2013р. ОСОБА_5 подзвонила йому і сказала, що ОСОБА_4 хоче взяти у неї 30 000 гривень, щоб поїхати до брата в Комі заробити грошей, повернути цей борг і ще заробити. Це не сприймалось як позичити, просто попросив, ОСОБА_4 дали ці гроші без повернення, ні розписки нічого не було, віддав би коли віддав. Ніякого психічного чи фізичного тиску на позивача ОСОБА_4 не було, якби таке мало місце, то він міг звернутись через 2-3 місяці, а вже минуло майже три роки. Крім того пояснив, що він не знайомий з нотаріусом ОСОБА_3, не знайомий з ОСОБА_9, боргу не було, а якби був то розписка має бути у нього.

Третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що 28.12.2012р. до неї дійсно зявились ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для укладання договору дарування 3/4 частин квартири. що розташована за адресою: Луганська область, Старобільський район м.Старобільськ кв.Ватутіна буд.47 кв.29. Цей договір був підписаний сторонами і посвідчений нею приватним нотаріусом цього ж дня 28.12.2012р. за реєстр№1633. Під час посвідчення правочинів визначається обсяг дієздатності фізичних осіб, особами було надано особисті паспорта, також було надано документи для вчинення нотаріальної дії, які передбачені чинним законодавством, особи були присутні особисто кожна особа, нотаріусом було встановлено дійсність намірів кожного з учасників цього правочину та вияснено однакове розуміння сторонами умов правочину та його правових наслідків. Кожній особі було надано проект договору, кожна зі сторін ознайомила особисто з цим проектом договору. Дарувальнику було розяснено, що договір дарування є договір безоплатний, тому дарувальник не має права від особи, якій подарував, вимагати якісь вчинення на його користь дій. Після того, як сторони ознайомилися з текстом договору, договір був підписаний, про що зазначено у самому тексті договору. Після підпису сторін вчинення цього правочину було занесене до реєстрової книги вчинення нотаріальних дій, підписано сторонами у реєстровій книзі і підписано нею цей договір і проставлено печатку. З позивачем ОСОБА_4 вона не знайома, чому звернулись саме до неї - сторони їй не повідомляли. Під час укладення договору були присутні сторони, представника відповідача в кабінеті не було. Хто надавав документи на квартиру, хто вносив плату за вчинення правочину, хто платив податок вона не памятає. При укладенні будь-якого договору нотаріус має сумніви, тому проводиться бесіда з кожною зі сторін і виясняється чи дійсно йде укладання саме цього правочину чи іншого. Кожна із сторін вважала, що це укладається договір дарування тому що доводилось до відома що правочин безоплатний. Якби у неї були сумніви то вона відмовила б у вчиненні нотаріальної дії. При укладенні договору сторони були ознайомлені з текстом, ще раз було зауважено що договір є безоплатний, сторони були ознайомлені з приписами цивільного законодавства щодо визнання правочинів недійсними, ні одна із сторін не заявляла що на неї був тиск психічний або фізичний, про будь-який тиск їй не повідомлялось і договір був укладений згідно норм чинного законодавства України. При укладення договору вона перевіряла відсутність заборон та відсутність будь-яких майнових заборгованостей власника майна, про будь-які майнові заборгованості ОСОБА_4Є їй не було відомо.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, третю особу на стороні відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Свідок ОСОБА_10 показала у судовому засіданні, що вона працює слідчим Старобільського відділу поліції, надійшла заява і було розпочато кримінальне провадження і вона у складі слідчо-оперативної групи виїздила за місцем проживання ОСОБА_5 і допитувала її по предмету цього договору. Вона писала протокол допиту, зміст протоколу складено зі слів ОСОБА_5, все що ОСОБА_5 розповідала записано у протоколі, але протокол не було закінчено, оскільки ОСОБА_5 подзвонила своєму онукові і після цього сказала, що ознайомлюватись і підписувати нічого не буде і попросила її вийти і вона пішла, забравши протокол. Протокол не підписано нею як слідчим, оскільки завіряти нічого. Дата у протоколі не вказана тому, що коли вона виїздить на допит на місце, то спочатку допитує, а потім підписує і ставить дату. Під час допиту ОСОБА_5 відповідала на питання, у квартирі був присутній син ОСОБА_5, але він не приймав участі, ОСОБА_5 сама говорила, поводилась нормально, була здивована. Крім того показала, що кримінальне провадження не у неї, а у іншого слідчого. Крім того показала, що їй відомо зі слів, що ОСОБА_5 приходила у райвідділ та писала заяву про відмову від давання пояснень, але це було вже іншому слідчому.

Свідок ОСОБА_8 показав у судовому засіданні, що він працює оперуповноваженим кримінального розшуку Старобільського відділу поліції, знайомий з ОСОБА_4 за родом своєї діяльності, на ОСОБА_4 неодноразово подавались скарги від мешканців будинку №47. У листопаді 2012року на ОСОБА_4 була колективна скарга мешканців будинку №47 на аморальний спосіб життя ОСОБА_4 Він зі своїми співробітниками відбирав пояснення у ОСОБА_4 і під час дачі пояснень ОСОБА_4 розповідав, що у нього склалась погана ситуація і просив перепозичити йому 20 000 гривень. Він запитав що трапилось, і ОСОБА_4 пояснив, що у жовтні 2012р. він написав розписку на імя ОСОБА_5 про зобовязання повернення їй грошей і якщо не віддасть вказану суму грошей, то буде змушений в рахунок погашення цього боргу віддати частину своєї квартири, говорив що йому жити більше немає де, родичі у нього в РФ і він буде змушений жити на вулиці. ОСОБА_4 був розгублений, запитував чи не зможе він пере позичити йому гроші. Він запитав, яка є гарантія що ОСОБА_4 поверне йому гроші, попросив дати документи на квартиру і оформити іпотеку. ОСОБА_4 відповів, що не може віддати документи, оскільки документи вже у ОСОБА_5. З поведінки ОСОБА_4 було видно, що тому немає де жити, він впадав у крайність раз звертався до працівника міліції щоб позичити кошти. Після цього у 2013-2014 році він бачив ОСОБА_4 у парку на лавці і запитав чи вирішилось його питання з квартирою, ОСОБА_4 відповів йому, що не вирішилось, в квартирі стоять залізні двері і що він живе і ночує в парку в теплиці.

Згідно копії договору дарування частки квартири від 28.12.2012р. (а.с.8-9), Дарувальник ОСОБА_11 безоплатно передає у власність Обдаровуваній ОСОБА_5 належні йому на праві особистої приватної власності 3/4 частки квартири номер 29, що розташована за адресою: Луганська область, Старобільський район, місто Старобільськ, Ватутіна квартал, будинок номер 47. Договір посвідчено приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за №1633.

Згідно відповіді Старобільського району електричних мереж ТОВ «ЛЕО» від 13.07.2015р. (а.с.10), станом на 13.07.2015р. договір на користування електроенергією для населення по домоволодінню розташованому за адресою м.Старобільськ кв. Ватутіна буд.47 кв.29 укладено 03.11.2009р. з громадянином ОСОБА_4 № договору 830092206, особовий рахунок 830092206. Остання сплата за спожиту електроенергію за даним особовим рахунком проводилась 23.10.2014р. у сумі 121.00грн.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо субєкта ОСОБА_4 станом на 26.08.2015р. у Державному реєстрі прав на нерухоме майно відомості відсутні (а.с.11).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 26.08.2015р.(а.с.12-13), за параметрами запиту: ОСОБА_11, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні, у реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.11.2012р. зареєстровано право приватної власності ОСОБА_4 на 3/4 частки квартири за адресою: Луганська область, Старобільський район, м.Старобільськ. кв. Ватутіна, будинок 47. квартира 29, на підставі свідоцтва про право власності №, 08.10.2002. Старобільська районна державна адміністрація, свідоцтва про право на спадщину, №1-1205, 17.10.2012. Старобільська державна нотаріальна контора.

Відповідно до копії протоколу ЛГ №324798 про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.178 КУпАП від 21.08.2015р., складеного ДІМ Старобільського РВ ГУМВС ОСОБА_12 (а.с.14) місцем реєстрації ОСОБА_13, 13.06.1982р.н., є м.Старобільськ, кв. Ватутіна, 47/29, місцем проживання без постійного місця проживання.

Відповідно до копії пояснення ОСОБА_14 на імя начальника Старобільського РВ ГУМВС від 21.08.2015р., відібраних ДІМ Старобільського РВ ГУМВС ОСОБА_12 (а.с.16), ОСОБА_4 не має визначеного місця проживання.

Згідно копії розписки (а.с.18) ОСОБА_4, 13.06.1982р.н., який проживає за адресою м.Старобільськ кв. Ватутіна будинок 47 кв.29 позичив у ОСОБА_5 09.02.1940р народження, паспорт серія ЕМ №858696 виданий Старобільським РВ УМВ України в Луганській області 20.02.2001р. яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, гроші у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень для повернення боргів. Позичені гроші зобовязався повернути в строк до 20.12.2012р. Розписка датована 20.10.2012р.

Відповідно до копії паспорта (а.с.38) місце проживання ОСОБА_4, 13.06.1982р.н., зареєстровано за адресою: Україна Луганська область місто Старобільськ кв.ВатутінаАДРЕСА_1 з 17.12.1998р.

Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_5, 09.02.1940р.н., місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.39-40), за вказаною адресою вона проживає близько 3-х років разом з сином ОСОБА_15. 10.07.1965р.н. Так, приблизно у 2010 році її онук ОСОБА_2 винаймав квартиру. Розташовану на кв. Ватутіна м.Старобільськ. По сусідству з ним проживав ОСОБА_11. Як їй відомо, ОСОБА_4 проживав в зазначеній квартирі самостійно. Приходячи неодноразово в гості до онука ОСОБА_2 вона бачила, що ОСОБА_4 веде аморальний спосіб життя, в його квартирі постійно було гамірно, останній збирав у своїй квартирі притон. Також останній зловживав алкогольними напоями. Оскільки їй було шкода ОСОБА_4, вона неодноразова давала йому грошові кошти у позику. Оскільки грошові кошти їй не повертались, між нею та ОСОБА_4 виникла розмова з його ініціативи про те, щоб у заклад свого грошового зобовязання він пропонує оформити на неї договір дарування частини своєї квартири. Квартира, розташована на кв. Ватутіна, номер будинку №47. Перед укладенням даного договору було обумовлено, що якщо він раптом повертає борг, вона відмовляється від договору дарування. Договір дарування оформлювався в м.Старобільську, у її присутності, присутності ОСОБА_4 та її онука ОСОБА_2 При оформленні договору дарування проходило все добровільно з боку ОСОБА_4 Ніхто його не примушував, це була його добровільна згода. Після оформлення договору дарування ОСОБА_4 пропав. Скільки вона його не бачила, сказати точно не може.

Згідно довідки від 05.09.2015р. №110 вуличного комітету №17 м.Старобільська(а.с.48) ОСОБА_11, 1982р.н., дійсно зареєстрований у м.Старобільську на кв.ВатутінаАДРЕСА_2, але фактично не проживає з середини липня 2015 року за вказаною адресою у звязку з встановленням нових вхідних дверей господаркою квартири ОСОБА_5 та змушений перебувати і проживати в парці культури та відпочинку м.Старобільська.

Відповідно до довідки Комунального закладу «ОСОБА_8 культури та відпочинку» Старобільської міської ради Луганської області від 09.10.2015р. №54 (а.с.49) ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, у звязку з укладенням договору дарування 3/4 частин своєї квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, з серпня місяця 2013 по теперішній час вимушений мешкати у підсобному приміщенні, літній альтанці комунальної установи парку культури та відпочинку міста Старобільськ.

У судовому засіданні було достовірно встановлено, що саме з 20.10.2012р. позивач ОСОБА_4 мав перед відповідачкою ОСОБА_5 боргове зобовязання у розмірі 20 000 гривень, яке позивач мав виконати протягом двох місяців та повернути відповідачці ОСОБА_5 вказану суму у строк до 20.12.2012р., що підтверджується дослідженою у судовому засіданні копією розписки (а.с.18), яка ніяких сумнівів у суду не викликає, оскільки написання цієї розписки позивачем ОСОБА_4 також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_8, не вірити яким у суду немає підстав, і необхідність виконання позивачем перед відповідачкою такого значного зобовязання у такий короткий термін було метою укладення позивачем договору дарування належної йому частки квартири на користь відповідачки, що підтверджується поясненнями самої відповідачки ОСОБА_5, викладеними у протоколі її допиту у якості свідка (а.с.39-40) та достовірність яких була підтверджена у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_10, не вірити яким у суду також немає підстав.

Крім того, у судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_4 на час укладення договору дарування - 28.12.2012р. не мав у своїй власності чи користуванні іншого нерухомого майна, крім квартири №29 у будинку №47 на кв.Ватутіна м.Старобільська(а.с.12-13), до теперішнього часу не має ніякого нерухомого майна (а.с.11), та після укладення договору дарування від 28.12.2012р., яким позивач ОСОБА_4 безоплатно передав у власність відповідачці ОСОБА_5 єдине належне йому житло квартиру №29 у будинку №47 на кв.Ватутіна м.Старобільська, позивач ОСОБА_4 став особою без визначеного місця проживання та живе на вулиці (а.с.а.с.14,16,48,49).

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч.1 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом зазначених норм при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного.

Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не є вільним і не відповідає його внутрішній волі.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Таким чином у судовому засіданні було достовірно встановлено, що договір дарування частки квартири від 28.12.2012р. було укладено позивачем ОСОБА_4 під впливом тяжкої обставини, а саме - необхідності термінового погашення значної суми боргу перед відповідачкою, і на вкрай невигідних умовах, оскільки укладенням договору дарування позивач позбавив себе єдиного житла, а тому волевиявлення позивача ОСОБА_4 під час укладення цього договору не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, і за відсутності боргового зобовязання перед відповідачкою ОСОБА_5 позивачем ОСОБА_4 взагалі б не було укладено договір дарування від 28.12.2012р. на її користь, і вказані обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи (а.с.а.с.14,16,48,49), показаннями свідка ОСОБА_8, а також поясненнями самої відповідачки ОСОБА_5, викладеними у протоколі її допиту у якості свідка (а.с.39-40) та достовірність яких була підтверджена у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_10

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 03.06.2015р. у справі №6-232цс15, від 19.03.2014р. у справі №6-2цс14, постановлених у порядку перегляду судового рішення з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

У звязку з наведеним до пояснень представника відповідача про те, що ніяких розписок не було і що грошові кошти у сумі 30 000 гривень були дані відповідачкою ОСОБА_5 позивачу ОСОБА_4 у січні-лютому 2013р. не як позика і без розписки і віддав би коли віддав, суд відноситься критично, оскільки ці пояснення спростовуються дослідженою у судовому засіданні копією розписки від 20.10.2012р.(а.с.18), яка ніяких сумнівів у суду не викликає, показаннями свідка ОСОБА_8, а також поясненнями самої відповідачки ОСОБА_5, викладеними у протоколі її допиту у якості свідка (а.с.39-40) та достовірність яких була підтверджена у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_10, і не вірити показанням свідків ОСОБА_8, ОСОБА_10 у суду немає підстав.

У звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ч.3 ст.203, ч.1, ч.3 ст.215, ч.1 ст.233 ЦК України, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст.11,10,88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним договір дарування частки квартири, укладений 28 грудня 2012 року між дарувальником ОСОБА_4 та обдаровуваною ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №1633.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя І.В. Кудрявцев