УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 Лнастасії Валеріївни, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання договорів дарування недійсними, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та зобов'язання вчинити дії, за касаційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання договорів дарування недійсними, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та зобов'язання вчинити дії.

Посилався на те, що в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів. У межах вказаної справи було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_5 а саме: на 1/4 частини нежитлових будівель, розташованих у АДРЕСА_1, а саме: цех з виробництва товарів народного споживання з прибудовою літ. Р-1, Р-2, загальною площею 486,7 кв. м, ґанок під літ. Р, склад готової продукції та матеріалів під літ. 2А-1, загальною площею 446,8 кв. м, цех з виробництва товарів народного споживання під літ. АГ-1, загальною площею 237,5 кв. м, паливну під літ. АВ-1, загальною площею 19,5 кв. м, ґанок під літ. АВ та ін. ОСОБА_5, знав про вказану ухвалу суду, однак здійснив відчуження вказаного майна, а саме, відповідно до договорів від 01 березня 2013 року все це майно подарував своїй доньці ОСОБА_6 Оскільки на момент укладання договорів дарування діяла заборона на відчуження спірного майна, то ці договори підлягають визнанню недійсними. Крім того, позивач просив скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно яких ОСОБА_6 набула право власності на спірне нерухоме майно та поновити державну реєстрацію право власності ОСОБА_5 на це майно.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року, позовні вимоги задоволено. Визнано недійсними договори від 01 березня 2013 року дарування частини нежитлових приміщень, за якими ОСОБА_5 подарував ОСОБА_6 1/4 частини нежитлових будівель, розташованих у АДРЕСА_1, а саме: цех з виробництва товарів народного споживання з прибудовою під літ. Р-1, Р-2 загальною площею 486,7 кв. м, ґанок під літ. Р, склад готової продукції та матеріалів під літ. 2А-1, загальною площею 446,8 кв. м, цех з виробництва товарів народного споживання під літ, АГ-1, загальною площею 237,5 кв. м, паливну під літ. АВ-1, загальною площею 19,5 кв. м, ґанок під літ. АВ; цех з виробництва пластмасових матеріалів, площею 496 кв. м, під літ. Х-1, X1-2, ґанки під літ. Х, Х1, інструментальну ділянку з прибудовою, площею 263,1 кв. м, під літ. F-1, F1-1, загальною площею 759,1 кв. м; котельню під літ. Ч-1, Ч1-2, загальною площею 225,9 кв. м. Скасовано державну реєстрацію прав та обтяжень від 01 березня 2013 року, згідно яких ОСОБА_6 набула право власності на вказане майно на підставі договорів дарування. Поновлено за ОСОБА_5 державну реєстрацію права на нерухоме майно шляхом внесення Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області відповідних відомостей до Державного реєстру прав власності на вказане майно. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та постановити ухвалу, якою закрити провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги не можуть бути задоволені з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів у розмірі 399 500 грн.

В межах вказаної справи, ухвалою суду від 13 лютого 2013 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_5, а саме: на 1/4 частини нежитлових будівель, розташованих у АДРЕСА_1.

01 березня 2013 року ОСОБА_5 подарував майно дочці ОСОБА_6 При цьому ОСОБА_5 було відомо про накладення арешту на майно та існування ухвали про забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексі.

Суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, встановивши, що на момент вчинення оспорюваних договорів дарування діяла ухвала про накладення арешту на майно, що є предметом спірних договорів, про факт накладення арешту було достовірно відомо дарувальнику, а останній, усвідомлюючи зміст своїх обов'язків щодо неможливості розпорядження майном, тобто не маючи необхідного обсягу цивільної дієздатності та всупереч вимогам закону, вчинив дії щодо його відчуження, що свідчить про порушення приписів ст. 203 ЦК України на момент вчинення спірних правочинів та їх невідповідність вимогам законодавства, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Інші доводи касаційних скарг на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., ГорелкінаН.А., Євтушенко О.І.