Номер провадження: 22-ц/785/4100/15
Головуючий у першій інстанції Бичковський Є.Л.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

-- Ступакова О.А.

при секретарі - Абалдова О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи з боку позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, ОСОБА_7, про стягнення авансу, витрат на ремонт та поліпшення нерухомого майна, та зустрічним позовом Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, за апеляційною скаргою громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів Пріоритет" (діючої в інтересах її членів ОСОБА_4, ОСОБА_5) та ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 березня 2015 року,-

встановила:

01 лютого 2011 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 366 672 гривень, як відшкодування витрат з врахуванням індексу інфляції, понесених ними при укладенні попереднього договору купівлі-продажу домоволодіння за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт Великодолинське, АДРЕСА_1, та здійсненні його капітального ремонту, а також про стягнення 10000 гривень як відшкодування витрат на оплату правової допомоги (т.1, а.с.3-6).

28 лютого 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з зустрічним позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 98 000 гривень матеріального збитку та 50 000 гривень моральної шкоди на користь кожного з позивачів за зустрічним позовом окремо (т.1, а.с.30-34).

Ухвалою суду від 20 червня 2011 року первісний позов був залишений судом без розгляду у зв'язку з повторною неявкою ОСОБА_6, ОСОБА_7 та їх представника ОСОБА_8 у судове засідання, а зустрічна позовна заява була залишена без розгляду за відповідними заявами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т.1, а.с. 159).

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 07 вересня 2011 року було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 та скасовано ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 червня 2011 року в частині залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в іншій частині зазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін, а справу повернуто для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 1, а.с. 171-172).

08 листопада 2011 року Громадська організація "Товариство захисту прав автомобілістів ''Пріоритет", діюча в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення матеріального та морального збитку (т.1, а.с. 180).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 січня 2012 року цю зустрічну позовну заяву було повернуто Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет", оскільки суд вважав, що її від імені позивачів подано юридичною особою, яка не має повноважень на ведення цієї справи (т.1, а.с.216).

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2012 року таку ухвалу суду першої інстанції від 20 січня 2012 року скасовано (т.1, а.с.251-253).

Ухвалою. Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 вересня 2012 року вимоги за зустрічним позовом Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів Пріоритет" в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 об'єднані у одне провадження з вимогами за первісним позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (т. 2, а.с.11).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 червня 2013 року первісний позов був залишений без розгляду у зв'язку з повторною неявкою ОСОБА_9 ОСОБА_7 та їх представника ОСОБА_3 у судове засідання (т.2, а.с.52).

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 10 вересня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відхилено, а ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 червня 2013 року залишено без мін (т.2, а.с.88-91).

12 грудня 2013 року представник ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_3 знов звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення з врахуванням індексу інфляції авансу у розмірі 53175,81 гривень, витрат на здійснення капітального ремонту у розмірі 329 659,29 гривень, а також судових витрат, в т.ч. витрат на правову допомогу (т. 3 а.с.2-5).

Ухвалою від 12 лютого 2014 року передано для об'єднання у одне провадження зі справою за позовом Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т. 3 а.с. 28).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня 2014 року позовну заяву ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів витрачених на виконання угоди та здійснення будівництва залишено без розгляду (т. 3 а.с. 46), але її було скасовано ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2014 року (т.З, а.с.118-121).

З врахуванням вказівок суду апеляційної інстанції при продовженні розгляду справи ухвалою суду від 17 грудня 2014 року позов ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення авансу, витрат на ремонт та поліпшення нерухомого майна було об'єднано у одне провадження з позовом Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т. 3 а.с.135).

Оскільки за договором від 28 лютого 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уступили ОСОБА_3 право вимоги до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а 18 березня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з відповідною позовною заявою (т. З, а.с.33-37), ухвалою суду від 17 грудня 2014 року ОСОБА_3 було залучено до розгляду справи у якості позивача, виключено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з числа позивачів та залучено до розгляду справи за позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення авансу, витрат на ремонт та поліпшення нерухомого майна у якості третіх осіб з боку позивача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору (т. 3 а.с. 134).

Таким чином, на підставі договору уступки права вимоги від 28 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 авансу, витрат на ремонт та поліпшення нерухомого майна. В обґрунтування позову він посилався на те, що 21 липня 2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у простій письмовій формі було укладено попередній договір купівлі-продажу зруйнованого пожежею та готовністю 26% домоволодіння за адресою: Одеська область, Овідіопольський район смт. Великодолинське, АДРЕСА_1, співвласниками якого були батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_10 (помер під час пожежі 14 березня 2003 року) та ОСОБА_11 (померла 25 вересня 2005 року). Вартість цього майна була визначена ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у розмірі 15 000 доларів США, при цьому ОСОБА_6 передала ОСОБА_5, як аванс еквівалент 25 000 гривень - 5000 доларів США.

22 липня 2005 року ОСОБА_5 передала ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зруйноване пожежею зазначене домоволодіння, яке було непридатне до проживання: відсутні дах, підлоги, стелі, вікна та двері, напівзруйновані стіни, при цьому й ОСОБА_5, й ОСОБА_4 дозволили їм виконувати відновлювальні будівельні роботи та зобов'язалися оформити документи для здійснення продажу цього нерухомого майна до 31 серпня 2005 року.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 власним коштом відновили житловий будинок, внаслідок чого згідно з технічним висновком СПД ОСОБА_12 (держліцензія НОМЕР_1) будівельна готовність домоволодіння склала вже 95%. Але рішенням суду від 08 листопада 2007 року за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у порядку спадкування за законом було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт Великодолинське, АДРЕСА_1, та рішенням суду від 16 березня 2010 року було задоволено їх позов та виселено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з цього житлового будинку.

Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 07 лютого 2015 року позивач ОСОБА_3 остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь 145 430 гривень як суму авансу з урахуванням трьох відсотків річних, стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на його користь 734 351 гривень, як витрати на здійснення капітального ремонту житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт Великодолинське. АДРЕСА_1, а також 3 805,80 гривень як судові витрати по справі.

Громадська організація "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулось до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що відповідно до розписки ОСОБА_5 вона 21 липня 2005 року отримала від ОСОБА_6 завдаток у розмірі 5 000 доларів США за будинок загальною вартістю 15 000 доларів США. Але при цьому ОСОБА_5 не була представником ОСОБА_4 та увесь цей будинок не належав ОСОБА_5, тому вона не могла ним розпоряджатися. ОСОБА_4 про продаж будинку з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не домовлялась та будь-які кошти від них не отримувала. На час подання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 01 лютого 2011 року позову вперше вже сплив строк позовної давності за вимогами про стягнення авансу, тому він підлягає застосуванню та з цих підставі в цій частині позов задоволенню не підлягає. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житловий будинок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не передавали та не давали згоду на проведення його відновлювального капітального ремонту. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 самовільно вселилися в житловий будинок та проживали в ньому до 22 грудня 2010 року, коли були з нього виселені.

Розмір витрат ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на капітальний ремонт нічим не підтверджені, будівельні роботи було виконано неякісно, з порушенням будівельних та санітарних правил. До вимог про стягнення витрат на капітальний ремонт домоволодіння також має бути застосовано строк позовної давності. Крім цього, за час незаконного проживання у будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 привласнили певне майно, яке знаходилось у дворі, пошкодили літню кухню та систему каналізації, знищили селекційні рослини, протягом більш ніж п'яти років перешкоджали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у володінні та користуванні належним їм майном.

За результатами експертного дослідження завдані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 збитки, заподіяні будинку та присадибній ділянці за час незаконного користування ними ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складають 82 103 гривень, розмір недоотриманих доходів по використанню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належного їм майна складає 77 622 гривень.

Громадська організація "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" просило суд відмовити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у задоволенні їх позову, стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 79 862,50 гривень матеріального збитку та 50 000 гривень моральної шкоди, а на користь ОСОБА_5 стягнути також 79 862,50 гривень матеріального збитку та 50 000 гривень моральної шкоди.

У судовому засіданні ОСОБА_8, який діяв від свого імені, як позивач та як представник ОСОБА_6 та ОСОБА_13, свій позов підтримав та просив його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" позов в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримав, а у задоволенні позову ОСОБА_3 просив відмовити.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 березня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи з боку позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, ОСОБА_7, про стягнення авансу, витрат на ремонт та поліпшення нерухомого майна задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 122 073 (сто двадцять дві тисячі сімдесят три) гривні 32 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові втрати по справі у розмірі 3 805 (три тисячі вісімсот п'ять) гривень 80 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Громадській організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" у задоволенні його позову в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення матеріальних збитків і моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів Пріоритет" (діючої в інтересах її членів ОСОБА_4, ОСОБА_5.) ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічну позовну заяву задовольнити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким його позов задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 липня 2005 року ОСОБА_5 видала ОСОБА_6 розписку, у якій зазначила, що вона отримала від ОСОБА_6 5000 доларів США, як завдаток за продаж будинку, який розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с.Великодолинське, АДРЕСА_1, загальна вартість якого визначена у розмірі 15000 доларів США. Решта суми у розмірі 10 000 доларів США буде сплачена після підготовки документів для укладення правочину (т.1 а.с.8).

З листа Овідіопольського РБТІ від 29 серпня 2005 року № 13 вбачається, що за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Великодолинське, АДРЕСА_1, знаходиться незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 26%, а також господарські будівлі та споруди загальною вартістю 67 263 гривень, право власності на це майно не зареєстровано (т. 1 а.с. 9).

Відомості про знищення або ступень пошкодження житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Великодолинське, АДРЕСА_1, внаслідок пожежі 15 березня 2003 року містяться в акті НАСК "Оранта" (т.1, а.с.205-207).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 листопада 2007 року за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у рівних частинах визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який складається з житлового будинку, загальною площею 1000 кв.м, літньої кухні, гаражу та трьох сараїв, розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Великодолинське, АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 22-24).

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 березня 2010 року зобов'язано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не перешкоджати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у користуванні житловим будинком за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Великодолинське, АДРЕСА_1, та виселено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із зазначеного будинку, у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 плати за користування майном відмовлено (т.1, а.с.47-48).

Відповідно до актів державного виконавця від 22 грудня 2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було виселено, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вселено у житловий будинок за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Великодолинське, АДРЕСА_1 (т.1 а.с.54, 55).

Відповідно до ч. 2 ст. 5 48 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором, Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного-законодавства.

Судом встановлено, що станом на 21 липня 2005 року ОСОБА_5 не була власником усього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Великодолинське, АДРЕСА_1, та не могла ним розпоряджатися. Крім цього, попередні домовленості між зазначеними сторонами щодо відчуження нерухомого майна у майбутньому не могли бути та не були посвідчені нотаріально, що свідчить про їх нікчемність, а таке нікчемне зобов'язання не підлягає забезпеченню та отримана ОСОБА_5 сума грошових коштів не є завдатком.

Згідно з ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути. І якщо продавець чи підрядник отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Оскільки будь-які договори щодо житлового будинку, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладені не були, а зазначені сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передана відповідачу ОСОБА_5 грошова сума в розмірі 5000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу ОСОБА_3, якому ОСОБА_6 уступила відповідне право вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Між тим п.п 1, 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Що стосується посилань відповідачів за первісним позовом стосовно того, що за зазначеними позовними вимогами сплив термін позовної давності, то матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про виселення ОСОБА_6 з житлового будинку у вересні 2008 року. Заочне рішення суду за цим позовом ухвалено 16 березня 2010 року, а виконано воно тільки 22 грудня 2010 року, тому суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що строк позовної давності за вимогами про стягнення з ОСОБА_5 отриманих нею 21 липня 2005 року 5 000 доларів США як авансу за продаж будинку не сплинув, а у ОСОБА_5 дійсно виник правової обов'язок повернути ці кошти ОСОБА_6 у гривневому еквіваленті з врахуванням трьох відсотків річних, оскільки зобов'язання з повернення сплаченого авансу є грошовим зобов'язанням, невиконання якого створює підстави для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Початок строку прострочення грошового зобов'язання суд обчислює з 22 вересня 2008 року, тобто дня коли ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про виселення ОСОБА_6 з житлового будинку за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Великодолинське, АДРЕСА_1.

Таким чином, за період з 22 вересня 2008 року по 11 березня 2015 року три відсотки річних від суми у розмірі 5000 доларів США, розраховані за допомогою відповідного калькулятора на сайті http://buh.ligazakon.ua, складає 663,88 доларів США.

Станом на 11 березня 2015 року Національним Банком України курс долара США встановлений на рівні 21,552937 гривень.

На підставі наведеного суд першої інстанції правильно вважав, що з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 підлягає стягненню (5000+ 663,88) х 21,552937 = 122 073,32 гривень.

Відносно інших позовних вимог, то вони не знайшли свого підтвердження в суді та не доведені матеріалами справи.

Що стосується зустрічного позову, то з матеріалів справи вбачається, що стороною не надані суду будь-які допустимі докази, на підставі яких можливо беззаперечно встановити перелік майна, що знаходилось на присадибній ділянці, на день вселення у зазначений житловий будинок ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також стан та перелік цього майна на момент їх виселення 22 грудня 2010 року.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що без встановлення, належними доказами, зазначених обставин щодо переліку наявного та загубленого майна, будь-які висновки щодо вартості завданих збитків не можуть бути зроблені, оскільки суд позбавлений можливість робити висновки на припущеннях.

Суд першої інстанції також обґрунтовано зазначив, що ці обставини не можуть бути встановлені на підставі поясненнями свідків, оскільки їх покази з цього приводу були уривчастими, фрагментарними, приблизними та не містили об'єктивних даних стосовно наявності майна, розташованого за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Великодолинське, АДРЕСА_1.

На підставі наведеного суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що законних підстав для задоволення зустрічної позовної заяви та стягнення матеріальної шкоди не має.

Крім цього, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що представником Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" не надано суду відповідних доказів та перед судом не доведено, що саме неправомірними діями або бездіяльністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 завдано будь-яку моральну шкоду ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про те, що за недоведеністю обставин на які посилалися позивачі за зустрічним позовом, підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди не має, то і не має підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи все вищевикладене колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційні скарги Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів Пріоритет" (діючої в інтересах її членів ОСОБА_4, ОСОБА_5) та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 березня 2015 року по справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи з боку позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, ОСОБА_7, про стягнення авансу, витрат на ремонт та поліпшення нерухомого майна, та зустрічним позовом Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області В.А. Станкевич

О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков