АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/769/2015 Головуючий у суді першої інстанції: Петренко Н.О.
справа №759/398/14-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Прохоровій В.С.

за участю

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 12 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,-

УСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про здійснення поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, просила виділити ОСОБА_5 та визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1; виділити ОСОБА_4 та визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 вересня 2001 року ВРАЦС Деснянського районного управління юстиції у м.Києві між сторонами по справі зареєстровано шлюб.

За час перебування у шлюбі подружжям придбано квартиру АДРЕСА_1, яку позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя та просить поділити її.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 12 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено, вирішено визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на помилковість висновків суду, що квартира є об»єктом права спільної сумісної власності. Так, зазначає, що 19 серпня 2005 року між ним та ТОВ «Будівництво та інвестиції» укладено Інвестиційний контракт №КТ-0076, що стосується будівництва будинку, у якому знаходиться спірна квартира. З метою оплати вартості квартири 23 серпня 2005 року між ним та ВАТ «Український кредитно-торговий банк» укладено Кредитний договір №39/05-Ф, поручителем за яким виступила його мати. Позивач у цей час не працювала, оскільки перебувала у відпустці по догляду за дитиною, доходів не мала, участі у фінансуванні витрат на придбання квартири не приймала.

ОСОБА_4 зазначає, що його особисті доходи не надавали можливості здійснювати розрахунки за кредитним договором, допомагали у цьому батьки, надаючи кошти у позику.

У зв»язку із несвоєчасним здійсненням розрахунків з батьками, його мати у березні 2014 року звернулася до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості, 30 квітня 2014 року ухвалою суду у справі затверджено мирову угоду, проте ухвалою суду апеляційної інстанції ухвала про затвердження мирової угоди була скасована, справа направлена для продовження розгляду.

ОСОБА_4 вважає, що на зазначені обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув, що призвело до неповного з»ясування обставин справи. Також зазначає, що суд необґрунтовано відмовив у відкладенні розгляду справи до розгляду справи за позовом матері відповідача про стягнення заборгованості.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає, висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Як установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи, 28 вересня 2001 року ВРАЦС Деснянського районного управління юстиції у м.Києві між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб.

19 серпня 2005 року між ТОВ «Будівництво та інвестиції» та ОСОБА_4 укладено Інвестиційний контракт №КТ-0076 про інвестування у житлове будівництво, згідно якого об»єктом інвестування є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 (відповідно до проектної документації).

23 серпня 2005 року між ВАТ «Український кредитно-торговий банк» та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір №39/05-Ф предметом якого є надання в позику останньому грошових коштів в сумі 376185 грн. для придбання трикімнатної квартири за інвестиційним контрактом №КТ-0076 від 19 серпня 2005 року.

22 листопада 2006 року ВАТ «Український кредитно-торговий банк» видано довідку, якою підтверджено, що ОСОБА_4 не має заборгованості за кредитним договором №39/05-Ф від 23 серпня 2005 року.

24 вересня 2007 року ТОВ «Будівництво та інвестиції» видано довідку, якої підтверджується, що ОСОБА_4 повністю вніс інвестицію у розмірі 489888 грн. за спірну квартиру.

Відповідно до даних Свідоцтва про право власності, виданого 28 листопада 2007 року ГУ житлового забезпечення ВО КМР (КМДА), посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_4

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того що вони ґрунтуються на вимогах закону та праві одного з подружжя на поділ майна, що є спільною сумісною власністю.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Питання права особистої приватної власності врегульовані Главою 7 СК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно визначив правову природу спірного майна, а саме квартири №166 у будинку 14- Е по бульв. Кольцова в м.Києві, як спільну сумісну власність подружжя, як такого, що набуте подружжям за час шлюбу, та доводи апеляційної скарги такий висновок суду не спростовують.

Наявні між відповідачем та його матір»ю правовідносини з приводу договору позики не спростовують факту придбання квартири в період шлюбу для потреб сім»ї та не впливають на правовий статус такого майна, оскільки отримання грошових коштів в борг для погашення кредитних зобов»язань само по собі не впливає на правовий режим нерухомого майна, відтак такі доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду.

Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги ті залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов