Справа № 755/8472/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П. розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2015 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.

24 квітня 2015 року вказану позовну заяву було передано в провадження судді Катющенко В.П. в порядку визначеному ст.ст. 11-1 ЦПК України.

До позовної заяви позивачем було додано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить суд: накласти арешт та заборону відчуження (зокрема, але не обмежуючись, шляхом: дарування, продажу, передачі в довірче управління, внесення до статутного капіталу чи в порядку участі в спільній діяльності, застави, передачі чи обтяження в іншій спосіб) на часту, що належить ОСОБА_2 у розмірі 100% частки в статутному капіталі (корпоративні права) товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ" та заборонити Державному реєстратору Вишгородського районного управління юстиції здійснювати реєстраційні дії стосовно товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ" включаючи проведення державної реєстрації змін до установчих документів товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ", проведення державної реєстрації припинення товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ".

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь в справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Як роз'яснено в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року № 9, звернути увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Станом на 24 квітня 2015 року, провадження у справі не відкрито, судом у відповідності до вимог ч. 3 ст. 122 Цивільного процесуального кодексу України здійснено запит до відповідного відділу адресно-довідкового підрозділу для з'ясування зареєстрованого місця проживання відповідача.

Аналізуючи вищевикладене, судом не вбачається підстав для задоволення заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151 - 152, 210, 293 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року № 9, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна карга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: