_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5038/15-ц
Провадження № 2/520/3060/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2015 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Огренич І.В.

при секретарі - Камінській О.О.

за участю адвоката Пономаренка Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, який діє від себе особисто та в інтересах малолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в інтересах якої діють ОСОБА_4 та ОСОБА_6, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1. При цьому позивач посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності він є власником квартири АДРЕСА_1. У 2005 році позивач надав згоду на реєстрацію у квартирі свого онука - відповідача ОСОБА_4, у 2007 році онук уклав шлюб та у нього народилась донька ОСОБА_5, яка також зі згоди позивача, була зареєстрована у зазначеній квартирі. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2013 року, шлюб між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було розірвано, після чого онук переїхав жити до своєї матері за адресою: м. Одеса, пр-т Маршала Жукова, буд. 28, кв. 47, а його колишня дружина відповідачка ОСОБА_6 разом з донькою ОСОБА_5, яка є правнучкою позивача, забрали речі і переїхали жити до постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2, де і проживають по теперішній час. Позивач зазначив, що він має намір розпорядитись своєю власністю, але не може цього зробити, оскільки в квартирі зареєстровані онук та правнучка, а тому він вимушений звернутись до суду за даним позовом.

У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Пономаренко Ю.П. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заяві, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає, заперечень проти позову не має.

Відповідачка ОСОБА_6, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначивши, що визнання малолітньої втратившою право користування спірною квартирою, буде порушувати права дитини, при цьому не заперечувала, що з 2013 року по теперішній час вона, разом з донькою проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі Свідоцтва про право власності від 12 січня 2005 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1. Зазначене свідоцтво зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 01 лютого 2005 року, номер запису: 3373 в книзі:554пр-133.

Відповідно до довідки об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Посейдон» за №284 від 17 березня 2015 року, в зазначеній квартирі, крім позивача, зареєстровані його онук - відповідач ОСОБА_4 та правнучка - малолітня ОСОБА_5, 2007 року народження.

Згідно свідоцтва про народження малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яке видано Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №964 від 20 листопада 2007 року, батьками малолітньої є ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2013 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було розірвано. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було встановлено, що з липня 2012 року сторони проживають окремо.

Відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також, згідно письмових пояснень сусідів позивача - ОСОБА_9 та ОСОБА_1, які посвідчені підписом директора та печаткою ОСББ «Посейдон» від 05 квітня 2015 року, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1, не проживають з лютого 2013 року.

Згідно ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або за законом.

Суд може визнати особу, такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Суд не погоджується із запереченнями відповідачки ОСОБА_6 в частині того, що визнання малолітньої ОСОБА_5, втратившою право користування квартирою АДРЕСА_1 буде порушувати права дитини, з наступних підстав.

Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає право дитини на житло. Відповідно до вимог цього закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч.4 ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

З досліджених судом доказів встановлено, що малолітня ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1, не проживає понад рік, а постійно проживає разом зі своєю матір'ю відповідачкою ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2. Зазначені обставини також визнала відповідачка ОСОБА_6, а тому суд не вбачає порушень прав дитини, визначених Законом України «Про охорону дитинства».

Нормою ч.1 ст. 317 ЦК України, передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 383 та ст. 391 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до п.1.3. «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012р. за №1077, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 р. за N 2109/22421, «Реєстрація / зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

При таких обставинах, суд вважає, позовні вимоги ОСОБА_3, обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,11, 60, 158, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 29, 317, 321, 383, 391,405 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Огренич І. В.