Справа № 204/1736/14-ц
Провадження № 2/204/146/15
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіній А.С.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю відповідачки ОСОБА_3

за участю представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 Красногвардійського районного відділу у м. Дніпропетровську Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, третя особа Приватний нотаріус ОСОБА_6, Приватний нотаріус ОСОБА_7 про визнання недійсним та скасування заяви про реєстрацію проживання, скасування реєстрації проживання, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним та скасування заяви про реєстрацію проживання, анулювання реєстрації проживання та виселення з квартири. З урахуванням уточненої позовної заяви від 20.07.2015 року просила визнати недійсною та скасувати заяву від 02.07.2013 року, в якій вона дає згоду на реєстрацію ОСОБА_3, ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_1, скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідачка для неї стороння людина. У 1967 році її сім'я, яка складалася з 4 чоловік, отримала квартиру АДРЕСА_2. З 2007 року в спірній квартирі залишилися проживати і були зареєстровані вона та її син ОСОБА_9 У звязку з її похилим віком та погіршенням стану здоровя вона тимчасово переїхала проживати до своєї доньки ОСОБА_10, де проживала на протязі більше 1 року, але залишилася зареєстрованою в спірній квартирі, де також залишилися і її особисті речі. Наприкінці 2012 року їй стало відомо, що ОСОБА_9 без її згоди у квітні 2011 року оселив у квартирі у якості піднаймачів відповідачку з дитиною та чоловіком, які сплачували йому за це. Договір письмово оформлений не був. Наприкінці грудня 2012 року вона повернулася до квартири і стала наполягати, щоб син виселив відповідачку з дитиною та чоловіком. 29.03.2013 року її син помер. Відповідачка допомогла в похованні сина, для чого вона дала їм гроші та свою пенсійну картку. Після поховання відповідачка отримала свідоцтво про смерть ОСОБА_11 наприкінці 2013 року позивачці стало відомо, що ОСОБА_3 незаконно була зареєстрована в спірній квартирі. Позивачці стало відомо, що 13.06.2013 року нею було підписано довіреність на імя ОСОБА_3 у приватного нотаріуса ОСОБА_6, а також 02.07.2013 року заява від імені позивачки, в якій вона нібито надала згоду на реєстрацію в квартирі відповідачки та її доньки ОСОБА_8 заява оформлена приватним нотаріусом ОСОБА_7 02.07.2013 року та зареєстрована в реєстрі за № 515. Довіреність від 13.06.2013 року позивачкою було скасовано. Позивачка двічі направляла відповідачці попередження про звільнення квартири. Вважає, що відповідачка в порушення вимог ст. 91, 94, 98 ЖК України проживає в спірній квартирі оскільки вона згоди на поселення її не надавала, письмово договір піднайму не укладався з наступною його реєстрацією. 02.11.2014 року відповідачка добровільно виїхала з квартири та з цього часу вони в квартирі не проживає. Що стосується реєстрації, то наприкінці 2013 року позивачці стало відомо, що нею було підписано довіреність на імя ОСОБА_3 від 13.06.2013 року, а також заяву від 02.07.2013 року, в якій вона надає згоду на реєстрацію в її квартирі відповідачки та її дитини, на підставі якої відповідачка була зареєстрована у квартирі. При цьому, вона ніколи не проживала з відповідачкою однією сім'єю, вони не вели сумісного господарства, не мали спільного бюджету, вона ніколи не давала згоду на її поселення у квартирі. З 2006 року позивачка втратила зір, з цього часу сліпа і є інвалідом 1 гр. ОСОБА_3 скористалася сліпотою позивачки, її психологічним та фізичним станом. Ввела її в оману, внаслідок чого вона поставила свій підпис як на довіреності, так і на заяві згоді на реєстрацію. Після смерті сина відповідачка ОСОБА_3 декілька разів пропонувала супроводити її до поліклініки, до Управління праці та соціального захисту населення та інші установи, де позивачка ставила свої підписи, на теперішній час вона розуміє, що ставила підпис не в названих установах, а саме у нотаріальних конторах. Тобто, нею було допущено помилку. Текст документів їй ніхто не читав, про те що вона була у нотаріальних конторах, їй відомо не було, у звязку з чим заяву про згоду на реєстрацію слід визнати недійсною. Крім того, вважає, що нотаріусом під час посвідчення заяви від 02.07.2013 року про згоду на реєстрацію порушено вимоги ст. 16 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій».

У судовому засіданні представники позивачки позовну заяву підтримали та просили задовольнити.

Відповідачка та її представник заперечували проти задоволення позову, просили відмовити у його задоволенні.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка разом з родиною у складі 4 чоловік отримала квартиру АДРЕСА_2. На імя ОСОБА_5 відкрито лицевий рахунок № 21032 за адресою: АДРЕСА_3. Станом на 29.03.2013 року за вказаною адресою були зареєстровані ОСОБА_5 та її син ОСОБА_9 З квітня 2011 року в спірній квартирі фактично поживали: ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_8 29.03.2013 року ОСОБА_9 помер.

13.06.2013 року позивачкою видано довіреність на імя ОСОБА_3, яка була посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 02.07.2013 року позивачкою було складено заяву, якою вона надає згоду та просить уповноважені на те органи зареєструвати місце проживання ОСОБА_3 та її доньки ОСОБА_8 за місцем реєстрації її місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Справжність підпису ОСОБА_5 на заяві, який зроблено у присутності нотаріуса, посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 515.

Відповідно до п. 1 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу, заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, за винятком заяв у електронній формі, заяв та примірників документів, що залишаються у справах нотаріуса, а також дублікатів нотаріальних документів, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів з лицьового та зворотного боку цих бланків.

Пунктом 6 глави 9 Порядку передбачено, що якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Як вбачається з абзацу 2 Заяви ОСОБА_5 від 02.07.2013 року, у звязку з вадами зору останньої текст цієї заяви до підписання прочитано нотаріусом уголос і схвалено ОСОБА_5

12.07.2013 року місце проживання відповідачки зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Той факт, що відповідачка заселилася та була зареєстрована за спірною адресою зі згоди позивачки, підтверджується показаннями свідка ОСОБА_12, клопотання про допит якої заявляла сторона позивачів, яка пояснила, що у квартирі, де проживає ОСОБА_5, з 2012 року проживала квартирантка ОСОБА_8. ОСОБА_3 вселилася в квартиру саме зі згоди позивачки та з її згоди відповідачку було зареєстровано за спірною адресою, про що позивачка особисто розповідала свідку. Коли вона заселялася там проживав ОСОБА_9 та його мама. Коли ОСОБА_9 почав вести себе аморально, матір забрала донька. Коли саме це було не памятає. Вони спочатку жили як квартиранти, потім вона дізналася від Раіси ОСОБА_13, що вона приписала у квартирі ОСОБА_3, аби та їй допомагала, оскільки раніше, між позивачкою та її донькою була сварка, мати у свій час образилася на доньку, що та не прийшла на похорон, тому хотіла, щоб її доглядала ОСОБА_3. Коли помер ОСОБА_9, ОСОБА_3 говорила, що повідомила ОСОБА_8. Позивачка попросила відповідачку виселитися лише тому, що до неї мала переїхати дочка. Але оскільки, донька відповідачки навчається у школі, ОСОБА_3 просила ще пожити у квартирі, поки не знайде нове житло. ОСОБА_13 декілька разів давала їй кошти та просила оплатити комунальні послуги. ОСОБА_3 виїхала з квартири приблизно у листопаді місяці.

Також, дані обставини підтверджуються сукупністю дій позивачки, направлених на реєстрацію місця проживання відповідачів у себе в квартирі, які полягали у наданні довіреності позивачкою на імя ОСОБА_3 13.06.2013 року та складенням заяви 02.07.2013 року, якою вона надала згоду та просить уповноважені на те органи зареєструвати місце проживання ОСОБА_3 та її доньки ОСОБА_8 за місцем реєстрації її місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд не може прийняти до уваги доводи позивачки щодо необізнаності про надання вищезазначених довіреності та заяви, оскільки вони спростовуються як показаннями свідків так і абзацом 2 Заяви ОСОБА_5 від 02.07.2013 року, де зазначено, що у звязку з вадами зору останньої текст цієї заяви до підписання прочитано нотаріусом уголос і схвалено ОСОБА_5

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

ОСОБА_14 не передбачає такого способу захисту, як визнання недійсною та скасування заяви про надання згоди на реєстрацію, оскільки така заява сама по собі не породжує правових наслідків та не є правочином в розумінні ЦК України.

Згідно із ч. 3 ОСОБА_14 України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон) реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відповідно до вимог ст. 6 (ОСОБА_14) громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. ОСОБА_14 також визначено й порядок проведення такої реєстрації.

У відповідності до Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів (далі Положення) реєстрація місця проживання або місця перебування особи - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до ст. 7 ОСОБА_14 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У відповідності до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 7.1 глави VII Положення передбачено, що реєстрація / зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи скасовується в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства. Загальний порядок скасування реєстрації визначений главою VII Положення.

Згідно ст. 14 ОСОБА_14 рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових та службових осіб з питань свободи пересування, вільного вибору місця проживання, реєстрації місця проживання чи місця перебування особи можуть бути оскаржені в установленому законом порядку.

У відповідності до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Між тим, позивач не зверталася до адміністративного суду для оскарження дій або бездіяльності Державної міграційної служби України.

При цьому, вирішення питання про скасування реєстрації фізичної особи в разі її проведення з порушенням вимог законодавства не відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені позивачу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 3, 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 Красногвардійського районного відділу у м. Дніпропетровську Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, третя особа Приватний нотаріус ОСОБА_6, Приватний нотаріус ОСОБА_7 про визнання недійсним та скасування заяви про реєстрацію проживання, скасування реєстрації проживання відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т. О. Дубіжанська