АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3403/15
Справа № 635/4968/14ц Головуючий 1 інст. -Полєхін А.Ю.
Категорія : трудові Доповідач - Бобровський В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бобровського В.В.,

с у д д і в Кокоші В.В.,

Черкасова В.В.,

при секретарі Лашаковій Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" на рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" про зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом о ДСП "ЧАЕС" про зобов'язання посадових осіб відповідача здійснити нарахування та виплату підвищеної зарплати позивача за роботу у зоні відчуження з 26 квітня 1986 року по 3 серпня 1986 року за підвищеними тарифними ставками (осадовими окладами) у 5-кратному розмірі та про зобов'язання видати йому нову довідку про зарплату встановленого зразка за період робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС для пред'явлення до установ ПФУ.

На обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що з травня 1984 року ОСОБА_3 працював слюсарем по ремонту, устаткуванню машинних цехів по 4 розряду в цеху централізованого ремонту, а наказом від 15 квітня 1986 року переведено оператором (черговим) 4 групи в реакторний цех № 3 та звільнено з роботи з 3 серпня 1986 року у зв'язку із переведенням на роботу у Талінську ТЕЦ.

Зазначивши, що ОСОБА_3 після аварії на ЧАЕС до звільнення працював в цеху станції в небезпечних для життя умовах та за законодавством мав право на підвищену оплату праці та при звернення до відповідач йому було відмовлено в перерахунку розміру зарплати та видати нову довідку про її належний розмір, просив задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову з посиланням на те, що позивачу надіслана довідка про його розмір зарплати на підставі первинних документів за травень 1986 року включено.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі представник ДСП "ЧАЕС" з посиланням на безпідставність позову та висновку суду про його задоволення в порушення норм матеріального і процесуального права, рішення районного суду просить скасувати, у позові ОСОБА_3 відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю заявлених його представником вимог.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення проти них, колегія відповідно до положень ст..309 ЦПК України вирішила апеляційну скаргу представника ДСП "ЧАЕС" задовольнити. рішення районного суду скасувати, виходячи з наступного.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст..61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Суд, за нормою ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час ухвалення рішення, суд за ч.1 ст.214 цього Кодексу вирішує питання про наявність обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються , які є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності). які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставини, та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

По справі згідно наданих доказів встановлено та не оспорюється те, що ОСОБА_3 працював з травня 1984 року на ЧАЕС слюсарем по ремонту устаткування машинних цехів в цеху станції централізованого ремонту. Наказом від 15 квітня 1986 року № 537 його переведено на посаду оператора (чергового) реакторного цеху № 3 з 1 травня 1986 року,а наказом від 23 квітня 1986 року надана навчальна відпустка без збереження зарплати з 3 по 25 квітня 1986 року включено, для участі у лабораторно-екзаменаційній сесії в НКП ВЗТІ у м.Люзир (а.с.72). розпорядженням № 348 від 3 серпня 1986 року ОСОБА_3 переведено з 4 серпня 1986 року на роботу в Талінську ТЕЦ (а.с.25).

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі за таких обставин, суд дійшов висновку, що внаслідок вибуху на четвертому енергоблоці ЧАЕС 26 квітня 1986 року ОСОБА_3 виконував службові обов'язки на станції до серпня місяця в умовах 3 зони небезпеки та відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року №665-195 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 та на підставі ст..233КЗпП України має право на оплату праці на той час у п'ятикратному розмірі, визнавши що відповідачем не надано доказів про відсторонення позивача від виконання службових обов'язків чи то він не приступив до виконання службових обов'язків.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та вимог процесуального права при ухваленні рішення.

За правилом ст..213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, таким, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішує справу згідно із законом.

Загальновідомим, що не потребує доказування за ч.2 ст.61 ЦПК України є факт аварії на 4-му блоці ЧАЕС, яка відбулась 26 квітня 1986 року.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР № 964 від 17 травня 1986 року у зоні відчуження ЧАЕС запровадженні зони небезпеки та встановлена оплата праці в кратних розмірах тарифних ставок за роботу у відповідних зонах та відповідно розробленого Тимчасового порядку оплати праці працівників підприємств, організацій і установ Міненерго СРСР, зайнятих та приймаючих участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і запобігання забруднення навколишнього середовища були встановлені 3 зони небезпеки та зона особливого контролю.

Рішеннями Урядової комісії на протязі 7 серпня 1986 року - 2 лютого 1987 року ЧАЕС в період з 1 травня 1986 року до 1 березня 1987 року була віднесена до 3 зони небезпеки й оплата праці проводилась за чинним на той час законодавством в 5-ти кратному розмірі.

За період ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, згідно листа Мінсоцзахисту населення України від 27 лютого 1996 року за № 01-3/244-ОВ-21 довідка про зарплату надається при наявності табелів обліку робочого часу, які складені та завірені за час виконання робіт в зоні відчуження.

Із наказу (розпорядження) № 348 від 3 серпня 1986 року про звільнення ОСОБА_3 в порядку переводу вбачається , що його звільнено з посади оператора 5 енергоблоку станції, який не було здано в експлуатацію і це є загальновідомим фактом та не оспорюється по справі.

Про перевід ОСОБА_3 на цю посаду з 1 травня 1986 року свідчить також записи у його особистій картці (а.с.73).

Згідно записів особового рахунку на нарахування зарплати та утримань позивачем у квітні 1986 року відпрацьовано два дні, у травні-серпні 1986 року його вихід на роботу не зафіксовано у цьому рахунку (а.с.74-75).

Як вбачається із цих документів, наданих на спростування заявлених представником ОСОБА_3 позовних вимог, довідку про його заробіток для обчислення пенсії від 16 січня 2013 року за період з 26 квітня по 3 серпня 1986 року видано у відповідності до затвердженого Постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005року № 22-1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Суд при вирішенні справи, в порушення вимог ст..212 ЦПК України вказаним доказам,поданих на підтвердження заперечень на позову, будь-яких мотивів з приводу їх неприйняття, у рішення не навів та фактично ухвалив рішення на підставі записів у трудовій книжці без належної оцінки сукупності доказів по справі та загальновідомих подій які відбувались у зоні ЧАЕС після аварії на 4-му енергоблоці.

З огляду на викладене, колегія вважає, що рішення судом про задоволення позову ОСОБА_3 ухвалене без додержання вимог матеріального і процесуального права та за відсутністю достовірних доказів про роботу позивача у післяаварійний до звільнення період на станції та те, що йому за цей час нараховувалась зарплата.

Виходячи із наведеного, керуючись ст..ст. 303, 304, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ДСП "ЧАЕС" задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2015 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 до ДСП "ЧАЕС" про зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили після проголошення але протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді