УХВАЛА

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення неустойки за весь час прострочення, комунальних платежів та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 15 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 1 жовтня 2010 року між нею та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4) було укладено договір оренди 7/9 частин нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності, за умовами якого вона передала відповідачу вказане приміщення на строк до 1 жовтня 2013 року. Після закінчення строку дії договору відповідач не звільнив вказане приміщення та продовжує його займати, не сплачуючи при цьому орендну плату та витрати на житлово-комунальні послуги. У зв'язку з такими неправомірними діями відповідача їй завдано збитків у вигляді неотриманих доходів за час прострочення виконання договору оренди у період з 1 травня 2014 року по 1 січня 2015 року.

Зазначала, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 3 липня 2014 року відповідача зобов'язано звільнити частину належного їй приміщення, стягнуто з нього на її користь неустойку за період з жовтня 2013 року по травень 2014 року у розмірі 58 тис. грн, вартість комунальних платежів за період з жовтня 2013 року по травень 2014 року у розмірі 7 176 грн 24 коп. Однак відповідачем вказане рішення суду не виконується. Відповідно до умов договору оренди оплата комунальних послуг повинна здійснюватись орендарем з моменту його підписання до моменту повернення предмету договору орендодавцю за актом приймання-передачі. З травня 2014 року до теперішнього часу відповідачем не оплачено комунальні послуги у розмірі 4 820 грн 99 коп. Також неправомірними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінила у 20 тис. грн.

Ураховуючи наведене, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь неустойку у розмірі подвійної оплати за користування нежитловим приміщенням за час прострочення у розмірі 101 800 грн, вартість комунальних послуг за період з травня 2014 року по січень 2015 року у розмірі 4 820 грн 99 коп. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20 тис. грн.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 березня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 15 травня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за період з 1 травня 2014 року по 1 січня 2015 року в сумі 101 800 грн. та вартість комунальних платежів за період з травня 2014 року по грудень 2014 року включно у розмірі 4 365 грн 87 коп. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення.

Отже, судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду в межах позовної давності, а відповідач порушив свої договірні зобов'язання і права позивачки.

Апеляційний суд погодився з такими висновками. Також апеляційний суд зазначав, що оскільки відповідач не звільнив в установлений строк орендоване приміщення, тому відповідно до умов п. 6.6 договору оренди позивачка має право вимагати від останнього сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування предметом договору за весь час прострочення та сплату комунальних платежів.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності ОСОБА_3 є власником 7/9 частин нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1. Власниками інших частин зазначеного приміщення є ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а саме по 1/9 частині приміщення кожний.

1 жовтня 2010 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір оренди нежитлових приміщень, за умовами якого орендодавець зобов'язалась передати, а орендар прийняти в платне строкове володіння та користування належне орендодавцю спірне нерухоме майно.

Відповідно до п. 6.6 цього договору якщо орендар не виконує обов'язку щодо звільнення предмету договору по закінченню строку оренди, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної оплати за користування предметом договору за час прострочення.

У п. 9.1 договору оренди цей договір діє з моменту його підписання до 1 жовтня 2013 року, а в частині розрахунків - до їх завершення. Строк дії цього договору може бути продовжено за взаємною згодою сторін на узгоджений сторонами термін.

Також судами встановлено, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 3 липня 2014 року, що набрало законної сили, усунуто перешкоди ОСОБА_3 в користуванні належним їй майном шляхом зобов'язання ФОП ОСОБА_4 звільнити 7/9 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 58 200 грн неустойки за період з жовтня 2013 року по травень 2014 року та вартість комунальних платежів за цей період у розмірі 7 176 грн 24 коп.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що вказане рішення відповідач не виконав, не звільнив орендоване приміщення після закінчення строку договору оренди, тому відповідно до умов п. 6.6 договору з нього на користь позивачки підлягає стягненню неустойка у розмірі подвійної оплати за користування предмету договору за час прострочення за період з травня 2014 року по 1 січня 2015 року.

При цьому суд не врахував таке.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач неодноразово звертався до суду з вимогами про застосування позовної давності до вимоги про стягнення неустойки, однак суд першої інстанції вважав, що станом на день звернення позивачки до суду з указаним позовом позовна давність не сплинула, тому вона не підлягає застосуванню.

Відповідно ч. 2 ст. 258 ЦПК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік, у тому числі про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У чч. 3, 4 ст. 261 ЦК України зазначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За таких обставин, суд дійшов передчасного висновку про те, що позивач звернувся з вимогами про стягнення неустойки у межах позовної давності й про задоволення цих вимог. При цьому суд взагалі не звернув уваги на те, що строк договору оренди закінчився 1 жовтня 2013 року і відповідач відповідно до умов договору був зобов'язаний звільнити орендоване приміщення протягом 3 днів після закінчення цього строку, про що позивачці було відомо і не з'ясував початок перебігу позовної давності.

На вказані порушення посилався у своїй апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_4, проте апеляційний суд не надав цим доводам належної правової оцінки та залишив в силі це рішення.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення неустойки за весь час прострочення та комунальних платежів не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця буренка ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 15 травня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення неустойки за весь час прострочення та комунальних платежів скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик