У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Коротуна В.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в особі ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» про припинення зобов'язання за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» про припинення зобов'язання за кредитним договором, посилаючись на те, що з 17 липня 2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Південного ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № ОD7КАЕ00000038, згідно з яким позивачу було видано грошові кошти в сумі 26 065 доларів США з терміном повернення до 17 липня 2012 року включно. Також 17 липня 2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ПриватБанк» в особі Південного ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір застави рухомого майна № ОD7КАЕ00000038/А, згідно з яким ОСОБА_3 надав у заставу в якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором автомобіль марки Тoyota RAV4, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Згідно з п. 7.1 вказаного договору позивач зобов'язувався щомісячно надавати відповідачу грошові кошти в сумі 375,57 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, відсоткам та винагороди.

ОСОБА_3 достроково виконав обов'язки, що передбачені кредитним договором та договором застави рухомого майна, що підтверджується відповідними квитанціями про оплату кредиту, однак ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Південного ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Південного ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк», не визнає факт виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору та вимагає сплати додаткових коштів.

У зв'язку із чим позивач звернувся з даним позовом, який просив задовольнити.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Припинено зобов'язання за кредитним договором від 17 липня 2007 року № OD7KAE00000038, який був укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Південного ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з його повним виконанням.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2014 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2013 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що належним та допустимим доказом відсутності заборгованості позивача перед банком за зазначеним кредитним договором є довідка про відсутність заборгованості, що видається банком, однак позивачем такої довідки не надано.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Установлено, що 17 липня 2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Південного ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № ОD7КАЕ00000038, термін дії якого ‒ 17 липня 2012 року.

17 липня 2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ПриватБанк» в особі Південного ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір застави рухомого майна № ОD7КАЕ00000038/А, згідно з яким ОСОБА_3 надав у заставу в якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором автомобіль марки Тoyota RAV4, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, заявник указує на те, що він достроково виконав обов'язки, що передбачені кредитним договором та договором застави рухомого майна, що підтверджується відповідними квитанціями про оплату кредиту, а також випискою по рахунку № НОМЕР_2 з 17 липня 2007 року по 28 травня 2013 року.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, указував на те, що матеріали справи містять відповідні докази виконання позивачем умов кредитного договору, укладеного між сторонами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України на підставі доказів, які були досліджені судом першої інстанції, переоцінивши їх, дійшов протилежного висновку, при цьому суд, по-перше, не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує й оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, формально обмежився вказівкою про те, що банком не надано позивачу довідку про відсутність у нього перед банком заборгованості, не звернувши уваги на те, що саме ненадання такої довідки й було однією з підстав для звернення до суду з цим позовом, а по-друге, переоцінивши докази, не вказав, які саме норми ЦПК України були порушені судом першої інстанції при їх оцінці.

Апеляційний суд не перевірив та не вказав у своєму рішення чи не потребує цей спір спеціальних знань для його правильного вирішення та не роз'яснив права сторонам заявити клопотання про призначення відповідної експертизи, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення таких процесуальних дій.

Отже, суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак