Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/6499/15-ц Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 46 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 02 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 в м.Житомирі. Свої позовні вимоги обрунтовувала тим, що з моменту народження проживає в АДРЕСА_3 В даній квартирі також зареєстровані, але не проживають з 1997 року відповідачі. Вважала, що оскільки відповідачі самостійно виїхали проживати в іншу країну, добровільно залишивши квартиру та забравши свої речі втратили з цього часу право користуватися житлом, згідно ст.ст.71,72,107 ЖК України.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 02 вересня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними.

Такий висновок суду колегія суддів вважає обгрунтованим.

Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 станом на 1993 рік проживали позивачка, а також були зареєстровані дід позивачки - ОСОБА_5, її баба - ОСОБА_6, її тітка ОСОБА_7 та донька тітки ОСОБА_4, які стали власниками квартири по 1/4 частині кожний на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 30.11.1993 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Житомирської міської ради.

Після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину спірної квартири в порядку спадкування перейшло до матері позивачки ОСОБА_8

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 26.11.2014 року, яке було частково змінене рішенням апеляційного суду Житомирської області від 04.03.2015 року, вказане вище свідоцтво НОМЕР_1 визнано недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм Майном.

З огляду на наведені вимоги закону та обставни справи, суд першої інстанції правильно вважав, що до 04.03.2015 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були співвласниками вказаної вище квартири, а не наймачами (членами сім'ї наймача), у зв'язку з чим положення ст. 71 та ст. 72 ЖК УРСР на час здійснення правовідносин, які пов'язані з правом власності на житло застосуванню не підлягають. Тому відсутність власника в належному йому помешканні не може бути підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом. Тільки лише після визнання недійсним правовстановлюючого документа на квартиру, відповідачі набули статусу наймачів.

Відповідач ОСОБА_4 був членом сім'ї власника квартири, оскільки є сином ОСОБА_2 і лише з 04.03.2015 року є таким, що набув статусу члена сім'ї наймача.

Згідно із ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Разом з тим, з моменту скасування Апеляційним судом Житомирської області свідоцтва про право власності на житло та до моменту звернення до суду з позовом (12.06.2015р.), а також на день розгляду справи в суді минуло менше шести місяців.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про відсутність відповідачів за зареєстрованим місцем проживання у зв'язку з виїздом на інше постійне місце проживання, а саме за межі території України.

Із врахуванням наведенного, висновок суду про відмову у задоволенні позову за недоведеністю грунтуться на встановлених обставинах та відповідає вимогам закону.

Тому, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянт посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 02 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді