У Х В А Л А

21 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Лященко Н.П.,
Григор'євої Л.І.,
Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_5, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_4, до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання недійсними договорів поруки та іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначало, що 21 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» (далі - ВАТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки № 22.45-10/07-ДІ у забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за генеральною угодою № 10 та кредитними договорами № 22.71-10/08-СК від 31 березня 2008 року, № 22.45-10/07-СК від 21 грудня 2007 року, № 22.47-10/07-СК від 21 грудня 2007 року.

Відповідно до умов генеральної угоди № 10 ОСОБА_6 наданий кредитний ліміт на строк до 20 грудня 2017 року з загальним розміром позичкової заборгованості за наданими у рамках даної угоди кредитами не більше 1 млн 200 тис. доларів США.

ВАТ «ВТБ Банк» свій обов'язок за кредитними договорами, укладеними у рамках генеральної угоди щодо надання відповідачу кредиту виконав, надавши ОСОБА_6 одноразово кредит у повному розмірі наступним чином: за кредитним договором № 22.71-10/08-СК від 31 березня 2008 року 200 тис. доларів США; за кредитним договором № 22.45-10/07-СК від 21 грудня 2007 року - 550 тис. доларів США; за кредитним договором № 22.47-10/07-СК від 21 грудня 2007 року - 450 тис. доларів США.

Відповідно до умов договору іпотеки у забезпечення виконання зобов'язань позичальником за вказаними кредитними договорами в іпотеку банку передано нежитлову будівлю (приватний клуб) за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 928,4 кв.м, що належить ОСОБА_5 на праві власності, і на яке може бути звернуто стягнення.

ОСОБА_6 з жовтня 2008 року не здійснював погашення кредиту та нарахованих відсотків, чим порушив свої зобов'язання за кредитними договорами.

Станом на 23 липня 2010 року загальна заборгованість ОСОБА_6 перед банком становить 1 млн 543 тис. 458 доларів США 41 центів, що за офіційним курсом Національного Банку України (далі - (далі - НБУ) станом на 23 липня 2010 року становить 12 млн 188 тис. 691 грн. 06 коп.

Згідно уточнених позовних вимог, станом на 22 січня 2014 року загальна заборгованість ОСОБА_6 перед ПАТ «ВТБ Банк» становить 2 млн 778 тис. 127 доларів США 77 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 22 січня 2014 року становить 22 млн 205 тис. 575 грн. 27 коп.

ПАТ «ВТБ Банк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нежитлову будівлю (приватний клуб), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 928,4 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_5, для задоволення грошових вимог банка за генеральною угодою від 21 грудня 2007 року та кредитними договорами від 31 березня 2008 року, від 21 грудня 2007 року, укладеними між банком та ОСОБА_6, у розмірі 22 205 575,27 грн та визнати за ПАТ «ВТБ Банк» право власності на вказане нежитлове приміщення.

У грудні ОСОБА_5, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ВТБ Банк» про визнання недійсними договорів іпотеки № 22.45-10/07-ДІ від 21 грудня 2007 року, договорів поруки № 22.45-10/07-ДП1 від 21 грудня 2007 року, № 22.47-10/07- ДП1 від 21 грудня 2007 року, № 22.71 -10/08-ДП1 від 31 березня 2008 року, укладені між ним та ВАТ «ВТБ Банк» та виключити з реєстру обтяжень нерухомого майна запис про заставу нежитлової будівлі по проспекту Першотравневому, 17-Б у м. Полтаві.

Зазначав, що укладаючи зазначені договори він був психічно хворим, уклав угоди на вкрай невигідних для себе умовах та під впливом тяжких обставин - смерті матері, яка померла в листопаді 2007 року, а також загостренням психічної хвороби.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28 липня 2014 року відмовлено у задоволенні заявленого позову ПАТ «ВТБ Банк». Зустрічний позов ОСОБА_5, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_4 задоволено: визнано недійсними договір іпотеки від 21 грудня 2007 року, договори поруки від 21 грудня 2007 року та від 31 березня 2008 року; виключено з реєстру обтяжень нерухомого майна запис про заставу нерухомого майна - нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_5, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_4 у задоволенні заявлених позовів відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 порушує питання про скасування ухваленого у справі рішення суду касаційної інстанцій, змінення рішення суду апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме частини першої статті 225 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року, та постанову Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду судами цивільних справ про визнання право чинів недійсними».

ОСОБА_4 указує на те, що правові висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про застосування зазначених норм матеріального права не є однаковими з висновками, зробленими судом касаційної інстанції в наданому для прикладу судовому рішенні, а також не відповідають викладеному в постанові Пленуму Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсними укладених ним договорів з підстав ч. 1 ст. 225 ЦК України, апеляційний суд, з висновком якого погодився і суд касаційної інстанції виходив з того, що будь - яких доказів перебування ОСОБА_4 у момент їх укладення в стані коли він не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними позивачем не надано, не випливає це і з висновків експертизи.

Разом з тим у справі, ухвала в якій надана заявником для порівняння, судом встановлено і це випливає з висновків експертизи, що наявне у позивача психічне захворювання позбавляло його в період укладення оспорюваних договорів можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Отже, у справі, про перегляд якої подано заяву, та у справі, на рішення в яких посилається заявник в її обґрунтування, наявні різні фактичні обставини, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції частини першої статті 225 ЦК України.

Постанова Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не є судовим рішенням на яке слід посилатись на підтвердження підстави для подання заяви, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_4, до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання недійсними договорів поруки та іпотеки до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Н.П. Лященко
Л.І. Григор'єва
Ю.Л. Сенін