Справа № 433/1794/14-ц
Провадження № 22ц/782/37/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року, березня місяця, 18-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі головуючого судді Яреська А.В., суддів: Маляренко І.Б., Борисова Є.А., при секретарі : Веселові С.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 05 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за заборгованість зі сплати аліментів, -

ВСТАНОВИЛА :

17 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Троїцького районного суду Луганської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за заборгованість зі сплати аліментів, в обґрунтування якого посилалась на те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, що були стягнуті за рішенням суду, між тим мав можливість сплачувати їх, мав певний дохід. Просила стягнути із нього пеню за заборгованість по сплаті аліментів у розмірі одного відсотка за кожний день прострочення - усього 3492 гривень 06 копійок, відповідно до поданого нею розрахунку станом на грудень місяць 2014 року.

В обґрунтування зазначеного позову вказала, що рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 30.09.2011 року з відповідача на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач офіційно не працевлаштований, але має земельну ділянку, від оренди якої отримує дохід. Станом на грудень 2014 року заборгованість зі сплати аліментів згідно довідки ВДВС становить 2136 грн. 21 коп. У позові ОСОБА_1, посилаючись на ст. 196 СК України, просила стягнути з відповідача неустойку ( пеню) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення, яка становить 3492 грн. 06 коп.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 05 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за заборгованість зі сплати аліментів було відмовлено.

Із таким рішенням не погодилась позивачка та подала апеляційну скаргу, у якій вказує, що рішення вважає незаконним та таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, вказує на те, що судом неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення по справі та висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та наявні у них докази колегія суддів приходить до наступного:

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції встановив, що аліменти було стягнуто із відповідача рішенням Апеляційного суду Луганської області, що зменшив розмір стягнення аліментів до 1/6 частини, змінивши рішення Троїцького районного суду від 30.09.2011 року про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини. Суд встановив, що станом на січень 20915 року заборгованість було сплачено, заборгованість дійсно мала місце, проте суд дійшов до висновків про те, що виникла вона із незалежних від боржника причин - через хворобу матері, суд вказав у рішенні і на те, що бере до уваги добропорядність платника - адже він погасив борг щне до зверненням до суду позивачки. Суд вказав у рішенні і на те, що позивачка не надала суду даних про те, що матеріальне становище відповідача дозволяло погасити заборгованість по аліментам одноразово, що суду не надано даних про те, що відповідач навмисно ухилявся від сплати заборгованості - та відмовив у стягненні пені по аліментам.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов із певним порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, ст. 213 ЦПК України є передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процессуального права.

У п. 22 Постанови Пленуму ВСУ є роз'ясненим, що передбачена ст. 196 СК ( 2947-14 ) відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. У інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не довів суду відсутності своєї вини у виникненні заборгованості протягом усього терміну її виникнення, адже термін, протягом якого була наявна заборгованість був більш тривалим ніж той період, коли відповідач хворів та перебував на лікуванні у лікарні. Час перебування у стаціонарі вбачається з довідки від 26.01.2015 р - цей період складає час з 04.11.2014 року по 12.11.2014 р. перебування у стаціонарі, з 13.11.2014 до 04.12.2014 р . лікування у хірурга поліклінічного відділення (а.с. 16).

Термін виникнення заборгованості вбачається з наданих державним виконавцем довідок -розрахунків заборгованості по аліментних платежах (а.с. 7, 15), підтверджується наданим позивачкою розрахунком (а.с. 8) - ці докази не є спростованими відповідачем, ним не було надано судом власного розрахунку, що спростовував би доводи позивачки. З наданих ним письмових пояснень суду (а.с. 24) та копій квитанцій по сплаті аліментів від 19.12.2014 та 12.01.2015 (а.с. 24, 25)вбачається факт погашення виниклої заборгованості, проте це не виключає доведеності факту її наявності у певний період.

Отже, колегія суддів приходить за таких обставин до висновків про те, що факт наявності заборгованості дійсно мав місце та є доведеним наданими позивачкою доказами- проте існують і підстави для зменшення розміру неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, що теж є підтверджені належними та допустимими доказами, що перебувають у матеріалах справи та досліджені судом. Проте, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір неустойки до однієї тисячі гривень, адже протягом терміну виникнення заборгованості несплата своєчасно аліментів відбувалась і з поважної причини - відповідач певний час тяжко хворів, його було прооперовано у лікарні, він вимушений був купувати ліки, як це вбачається з наданих ним товарних чеків (а.с. 17-20). Частиною 2 ст. 196 СК визначено, що розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду за наявності, які мають істотне значення - тут такими суд визнає стан здоров'я самого платника, що потребував витрати значних коштів на лікування його самого. Повне звільнення відповідача з підстав, передбачених ч. 2 ст. 196 СК є помилковим, суд першої інстанції не мав права повністю за таких обставин. Посилання апелянта на те, що звільнити боржника від сплати неустойки суд мав право лише за умови подання їм позову про це на увагу тут не заслуговують. Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 05 лютого 2015 року за таких обставин підлягає скасуванню із ухваленням по справі нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за заборгованість зі сплати аліментів слід задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень, а у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити за їх необгрунтованості.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315-317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 05 лютого 2015 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за заборгованість зі сплати аліментів задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень, а у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити за їх необгрунтованості.

Це рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий:

Судді: