Провадження №2/761/1507/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

27 травня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Харитоновій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : Шевченківський районний відділ ДМС України в м. Києві про визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа : Шевченківський районний відділ ДМС України в м. Києві про визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги, які були уточнені під час розгляду справи, обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач з жовтня 2005 року зареєстрований в даній квартирі, але з липня 2012 року в ній не проживає, комунальні послуги не оплачує. 20.09.2012 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано і з того часу позивач не підтримує будь-яких стосунків з відповідачем. Реєстрація відповідача в даній квартирі порушує права позивача щодо володіння, користування та розпорядження квартирою. Тому позивач просила суд визнати відповідача таким, який втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Відповідач, третя особа в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заперечень на позовну заяву не надавали.

Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представник позивача, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири АДРЕСА_1 відповідно до договору дарування ? частини квартири від 27.09.2005 року, договору про поділ квартири, що є спільною сумісною власністю від 02.08.2012 року, договору дарування ? частини квартири від 14.08.2012 року, договору дарування квартири від 14.08.2012 року.

Згідно до довідки ПАТ «Жилкомунсервіс» №634 від 12.11.2014 року в даній квартирі зареєстровані позивач з 2002 року, відповідач з 2005 року та їх син ОСОБА_3 з 2002 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2012 року, шлюб, укладений 19.01.1985 року між позивачем та відповідачем було розірвано.

В актах ПрАТ «Жилкомунсервіс» від 24.03.2015 року, 25.04.2015 року, 19.05.2015 року зазначено, що під час обстеження квартири відповідач в ній не знаходиться та відповідно не виявлено його речей.

Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст. 383 ЦК України).

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України).

Як встановлено в судовому засіданні відповідач не проживає в квартирі АДРЕСА_1 більше року, а тому вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Відповідно до ст. 11 цього ж Закону реєстрація місця проживання здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації, яким є Відділ ГУ ДМС України.

Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано суду доказів, що відповідним Відділом ГУ ДМС України порушуються його права, а тому вимога про зняття відповідача з реєстрації не підлягає задоволенню, оскільки, саме рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 174, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-228, 294 ЦПК України; ст.ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : Шевченківський районний відділ ДМС України в м. Києві про визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя