АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/6921/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Юзькова О.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Невідомої Т.О.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», поданою його представником Папаікою Ігорем Миколайовичем

на ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «ПриватБанк», не погоджуючись з ухвалою зазначає, що юридичною адресою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» є - 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, про що зазначено в п. 1.3 Статуту Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», затвердженого загальними зборами акціонерів від 26 квітня 2013 року. Правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» та повинні розглядатися судом відповідно до ст. 109 ЦПК України. При вирішенні питання про те, чи підпадає договір банківського вкладу, під дію Закону України «Про захист прав споживачів», характер правового регулювання (вид договору), на думку апелянта, значення не має. Визначальним є надання послуг виключно для власних та інших потреб, не пов'язаних з отриманням прибутку. В той же час, така послуга, як банківський вклад, не підпадає під визначення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки обов'язковою умовою банківського вкладу є виплата вкладнику відсотків, тобто отримання прибутку.

В судове засідання суду апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «Приватбанк№ не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений за законом належно. Неявка представника банку не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи і згідно ч.2 ст. 305 ЦПК не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно п. ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно з п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» № 3795-УІ від 22 вересня 2011 року вищевказана норма доповнена ч. 2, за якою у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Таким чином, у Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено певних меж його дії, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої «слабкої сторони», як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо (Лист Верховного Суду України від 1 лютого 2013 року «Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)»).

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року зазначено, що сам характер фінансово-кредитних відносин, стороною в якій є фізична особа, а також використані у Законах України «Про захист прав споживачів» та «Про захист прав споживача фінансових послуг» терміни «споживчий кредит», «фінансова установа», «фінансова послуга» дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів».

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавчих актів, позивач застосовує правила підсудності, передбачені ч. 5 ст. 110 ЦПК України, оскільки позовні вимоги стосуються саме договору банківського вкладу, а на ці правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, відкриваючи провадження у вказаній справі, суд першої інстанції діяв згідно норм процесуального закону з дотриманням правил підсудності.

Твердження апелянта про порушення судом норм процесуального права в частині підсудності даної справи, оскільки відповідачем у справі є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження якого є місто Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, є безпідставними та такими, що не свідчать про незаконність постановленої судом ухвали, оскільки позов поданий до Шевченківського районного суду м. Києва, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 110 ЦПК України, а не за місцезнаходженням відповідача (філії, представництва).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі постановлена з додержанням вимог закону.

Підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 312 п.1, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану його представником Папаікою Ігорем Миколайовичем, відхилити.

Ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді