УХВАЛА

іменем україни

11 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Коростенської міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю «Демос-90», за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_7, про надання додаткового строку для прийняття спадщини, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_7 до товариства з обмеженою відповідальністю «Демос-90» про стягнення коштів; за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Демос-90» до ОСОБА_7 про визнання права власності, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Демос-90» на рішення апеляційного суду Житомирської області від 03 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до Коростенської міської ради про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Даний позов обґрунтовано тим, що позивач не встиг прийняти спадщину після смерті своїх батьків - матері ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та батька - ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Оскільки на момент відкриття спадщини після його батька, позивач не знав про наявність у померлого спадкового майна - земельної ділянки (паю), що розташована в с. Сингаї Коростенського району Житомирської області, позивач просив суд визнати поважними причини пропуску строку прийняття спадщини та надати додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

07 листопада 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, відповідно до якої зазначив, що йому стало відомо про надання його померлим батьком на початку 2009 року грошових коштів (сума яких йому не відома) громадянину ОСОБА_7 для інвестування цих коштів в об'єкт будівництва - офісно-житловий комплекс АДРЕСА_1 Позивач вказував на те, що спірні кошти ОСОБА_7 передав ТОВ «Демос-90», у зв'язку із чим просив суд залучити до розгляду справи співвідповідачем ТОВ «Демос-90» та третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_7, а також поряд із вимогою про визнання поважними причини пропуску строку прийняття спадщини та надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини просив суд також стягнути з ТОВ «Демос-90» на свою користь спірні грошові кошти.

21 листопада 2014 року ОСОБА_6 подав до суду заяву про залишення без розгляду його позову про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Також, 21 листопада 2014 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_7, звернувся до суду із позовом до ТОВ «Демос-90» про стягнення коштів, який обґрунтовано тим, що між ним та ТОВ «Демос-90» укладено договір-доручення про інвестування будівництва, за яким останнє прийняло від нього кошти та зобов'язалось забезпечити будівництво та передати у його власність об'єкт будівництва - офісно-житловий комплекс АДРЕСА_1 Оскільки він повністю здійснив інвестування будівництва на суму 1 436 160 грн, однак об'єкт будівництва не зведений, позивач просив суд стягнути з ТОВ «Демос-90» на його користь вказану суму коштів.

21 листопада 2014 року до суду надійшла також зустрічна позовна заява ТОВ «Демос-90» до ОСОБА_7 про визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва. В обґрунтування своїх вимог, позивач за зустрічним позовом вказував на те, що спір між сторонами виник щодо будівництва об'єкту офісно-житлового комплексу АДРЕСА_1, але власником цього об'єкта незавершеного будівництва є ТОВ «Демос-90». Оскільки ОСОБА_7 оспорює його право власності на спірний об'єкт, позивач за зустрічним позовом просив суд визнати за собою право власності на спірний об'єкт в судовому порядку.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2015 року задоволено заяву ОСОБА_6.

Залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_6 до Коростенської міської ради про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Позовні вимоги за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Демос-90» задоволено.

Визнано за товариством з обмеженою відповідальності «Демос-90» право власності на об'єкт незавершеного будівництва офісно-житлового комплексу АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 03 червня 2015 року скасовано рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2014 року в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Демос-90».

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні зустрічного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Демос-90» до ОСОБА_7 про визнання права власності.

У касаційній скарзі ТОВ «Демос-90», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Касаційна скарга не містить доводів щодо перегляду у касаційному порядку справи в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10, тому справа в цій частині судом касаційної інстанції не переглядається.

В частині вимог зустрічного позову ТОВ «Демос-90» до ОСОБА_7 про визнання права власності колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходить з наступного.

Судами встановлено, що матеріали справи містять договір-доручення про інвестування будівництва №40 від 05 серпня 2009 року, сторонами якого є ОСОБА_7 та ТОВ «Демос-90». Об'єктом інвестування є житлове приміщення площею 89,79 кв.м в офісно-житловому комплексі АДРЕСА_1

ЦК України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Сторони вказували на те, що згідно п. 1.1 договору від 05 серпня 2009 року, ТОВ «Демос-90» повинно забезпечити будівництво та передати у приватну власність об'єкт інвестування; згідно п. 1.3. повинен побудувати об'єкт інвестування згідно проекту, з урахування комплексу робіт, передбачених технічними характеристиками нежитлових приміщень; згідно п. 3.2.5. повинен передати за актом прийому-передачі об'єкт інвестування; згідно п. 3.2.7. повинен проінформувати про негативні наслідки згідно умов договору.

ТОВ «Демос-90» станом на день звернення до суду не завершило будівництво об'єкта інвестування і стан його готовності згідно технічного паспорту складає 11%.

Відповідно до п. 7.1. договору від 05 серпня 2009 року передача об'єкта інвестування у власність ОСОБА_10 здійснюється протягом одного місяця з моменту подачі ним довідки про інвестування у 100% загальної площі конкретного об'єкта інвестування за цим договором, що підтверджує його право на отримання загальної площі як цілісного майнового об'єкта, але не раніше введення в експлуатацію об'єкту інвестування.

Пунктом 3.2.6. договору від 05 серпня 2009 року після введення в експлуатацію об'єкта інвестування, ТОВ «Демос-90» зобов'язаний надати ОСОБА_10 всі документи, необхідні для оформлення права власності на об'єкт інвестування.

При цьому, відповідно до п. 3.1.4. договору від 05 серпня 2009 року одночасно з підписанням договору, ОСОБА_10 зобов'язаний укласти з ТОВ «Жилспецекспо» комплексний договір на технічне обслуговування комунікаційних мереж житлових приміщень, участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, надання комунальних та додаткових послуг, що набирає чинності з моменту передачі ТОВ «Демос-90» ОСОБА_10 об'єкту інвестування за актом прийому-передачі.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ТОВ «Демос-90» вказувало на те, що є власником спірного об'єкту незавершеного будівництва офісно-житлового комплексу АДРЕСА_1 Оскільки ОСОБА_7 оспорює право власності ТОВ «Демос-90» на цей об'єкт, останнє просило суд визнати за собою право власності на спірний об'єкт в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення належать до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість).

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до положень ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За правилами ст. 392 ЦК України, позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності може пред'явити власник майна.

При цьому, згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, право власності особи, яка вважає себе власником майна може бути захищене, зокрема, у судовому порядку, за умови встановлення належним чином тієї обставини, що спірне майно належність особі, яка звертається до суду зі відповідним захистом.

Задовольняючи зустрічний позов ТОВ «Демос-90» та визнаючи за ним право власності на об'єкт незавершеного будівництва спірного офісно-житлового комплексу, суд першої інстанції виходив із того, що власником цього незавершеного будівництва є ТОВ «Демос-90», яке має конституційне право на захист свого права власності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом ТОВ «Демос-90», суд апеляційної інстанції виходив з того, що останнє належним чином не довело своїх позовних вимог, зокрема, не підтвердило своє право власності на спірний об'єкт незавершеного будівництва, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання за ТОВ «Демос-90» права власності на об'єкт незавершеного будівництва офісно-житлового комплексу АДРЕСА_1

До такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов на основі з'ясування тих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції.

Однак, ухвалюючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині свого рішення зазначив, що власником об'єкту незавершеного будівництва спірного офісно-житлового комплексу АДРЕСА_1 є ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій».

З указаним висновком, що викладено у мотивувальній частині оскарженого рішення колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодитись не може.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Однак, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України).

Крім того, згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 316 ЦПК України у мотивувальній частині рішення апеляційного суду може бути зазначено, зокрема, чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, тієї особи, яка звернулася до суду за їх захистом.

У даній справі ТОВ «Демос-90» посилалося на те, що право власності спірного об'єкту незавершеного будівництва належить йому.

Предмет зустрічного позову у даній справі не стосується визнання або відмови у визнанні права власності на спірний об'єкт за ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій».

Суд апеляційної інстанції не врахував вимог процесуального закону, що встановлюють принцип диспозитивності цивільного судочинства та у порушення положень ст. 11 ЦПК України вийшов за межі вимог зустрічної позовної заяви ТОВ «Демос-90» і безпідставно вважав за можливе встановити у мотивувальній частині оскарженого рішення ту обставину, що власником об'єкту незавершеного будівництва спірного офісно-житлового комплексу АДРЕСА_1 є ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій», оскільки такі обставини можуть бути встановлені за відповідною вимогою останнього на підставі визначеної положеннями ЦПК України судового розгляду такої вимоги.

За таких обставин, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про необхідність залишити без змін рішення апеляційного суду Житомирської області від 03 червня 2015 року із виключенням з мотивувальної частини цього рішення висновку про те, що власником об'єкту незавершеного будівництва спірного офісно-житлового комплексу АДРЕСА_1 є товариство з обмеженою відповідальністю «Лабораторія інформаційних систем та технологій».

Керуючись ст.ст. 336, 341, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Демос-90» відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 03 червня 2015 року залишити без змін, виключивши з мотивувальної частини цього рішення посилання на те, що власником об'єкту незавершеного будівництва спірного офісно-житлового комплексу АДРЕСА_1 є товариство з обмеженою відповідальністю «Лабораторія інформаційних систем та технологій».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик