У х в а л а

30 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Леванчука А.О.,

Гримич М.К., Умнової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 29 червня 2006 року ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 300 000 грн. У результаті порушення умов кредитного договору за ним утворилася заборгованість, яку він у добровільному порядку, незважаючи на вимоги банку, не погасив. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 577 213 грн. 97 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 20 травня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 24 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 29 червня 2006 року станом на 21 березня 2014 року у розмірі 520 102 грн. 54 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року рішення апеляційного суду Херсонської області від 24 липня 2014 року залишено без змін.

При цьому, у вказаній справі судами встановлено, що 29 червня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 300 000 грн., а останній зобов'язався повернути його до 28 червня 2026 року та сплатити відсотки за користування кредитом. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором у боржника перед банком виникла заборгованість, яка станом на 21 березня 2014 року становила 577 213 грн. 97 грн. Судами також було встановлено, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_3 здійснив 23 жовтня 2008 року.

Відповідно до п. п. 3.3.9, 4.5 договору позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку визначеному п. 1.1 цього договору. У разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п. п. 3.3.8, 3.3.9 договору, протягом більше, ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

З огляду на вказану обставину, суди дійшли висновку, що починаючи з 11 січня 2009 року, тобто після спливу 60 календарних днів з моменту здійснення останнього платежу, у банку виникло право вимагати дострокового погашення кредиту.

Ухвалюючи судові рішення, суд апеляційної та касаційної інстанції виходили з того, що відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статей 261, 530, 631 ЦК України у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання (28 червня 2026 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

Встановивши, що банк протягом всього часу дії кредитного договору має право заявити вимогу про дострокове повернення частини кредиту з нарахованими процентами, та стягнути несплачені, до моменту звернення до суду із позовом, щомісячні платежі в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів, суд касаційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість рішення апеляційного суду, яким частково задоволено позов.

У січні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема ст. ст. 253, 254, 256, 257, 258, ч. 1 ст. 261, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України.

До заяви про перегляд судових рішень як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, додано копії: ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2014 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту; ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 грудня 2014 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

З наданої до суду копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2014 року, якою залишено без змін рішення Новокаховського міського суду Херсонської області та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 29 липня 2014 року у справі за позовом про стягнення кредитної заборгованості вбачається, встановлено, що відповідач 24 січня 2006 року отримав від ПАТ «Укрсоцбанк» кредитні кошти у розмірі 132 900 грн. У результаті порушення умов кредитного договору за ним утворилася заборгованість у розмір 204 372 грн. 77 коп., яку він у добровільному порядку, незважаючи на вимоги банку, не погасив. При цьому, судами встановлено, що останній платіж з погашення кредитної заборгованості по вказаному договору боржником було здійснено 10 серпня 2008 року.

Ухвалюючи судові рішення у вказаній справі, суди виходили з того, що відповідно до умов кредитного договору п. п. 3.3.9, 4.5 договору позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку визначеному п. 1.1 цього договору. У разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п. п. 3.3.8, 3.3.9 договору, протягом більше, ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

З урахуванням вказаних обставини, суди дійшли висновку, що зі спливом 60 днів після останнього платежу (10 серпня 2008 року), в силу умов кредитного договору, термін повернення кредиту змінився і у відповідача виник обов'язок по поверненню кредиту до 10 жовтня 2008 року.

Разом з тим, по вказаній справі встановлено, що кредитор звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише 30 квітня 2014 року. З урахуванням вказаної обставини та вимог ст. ст. 256, 257 258, 260, 261, 267 ЦК України суди вважали, що позивачем пропущено строк позовної давності. Оскільки відповідачем по справі було подано заяву про застосування позовної давності суди дійшли висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 грудня 2014 року, якою залишено без змін рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 12 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 15 вересня 2014 року у справі за позовом про стягнення заборгованості, за результатами розгляду якої, суди відмовили у задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, з підстав пропуску останнім строку позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом.

Таким чином, в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2014 року та від 1 грудня 2014 року, якими залишено без змін ухвали апеляційного суду Херсонської області від 29 липня 2014 року та від 15 вересня 2014 року відповідно, та якими відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку із пропуском строку позовної давності, суд касаційної інстанції прийшов до протилежних правових висновків ніж ті, що містяться в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року, яку просить переглянути заявник.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що цивільна справа підлягає допуску до провадження Верховного Суду України, оскільки у наведених рішеннях судів касаційної інстанції вбачається неоднакове застосування норм матеріального права, а саме: ст. ст. 253, 254, 261, 530, 631, 1049, 1050 ЦК України у справах де є тотожними предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини.

Керуючись ст. ст. 355, 356 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Допустити до перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

А.О. Леванчук

О.В. Умнова