Провадження № 2/235/1309/15
Єдиний унікальний номер 235/1880/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Воробйова С.О.

при секретарі Подлєсній О.А.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Попова С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Красноармійська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення сум в рахунок остаточного розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

02.04.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська про стягнення сум в рахунок остаточного розрахунку при звільненніпосилаючись на те, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» з 10.07.2013 року по 15.01.2015 року, працюючи прохідником підземним 5-го розряду та був звільнений у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я за ст.40 п.2 КЗпП України.

Однак, на момент звільнення відповідач не розрахувався з ним в повному обсязі, не виплатив суми в рахунок остаточного звільнення та компенсацію за дні невикористаної відпустки і лише 04.03.2015 року провів розрахунок по заробітній платі, тому у нього виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення сум в розрахунок остаточного розрахунку при звільненні.

Він вважає, що оскільки відповідач не виплачував заробітну плату починаючи з 15.01.2015року по 04.03.2015 року, то згідно з положеннями Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати», повинен сплатити йому суму компенсації у розмірі 202,72 грн., згідно наступного розрахунку:

- загальна заборгованість станом на 15.01.2015 року - 25851,79грн.;

- виплачено: 12.02.2015 року - 2150,00грн.; 18.02.2015 року - 1650,00грн.; 25.02.2015року - 2800,00грн.; 03.03.2015 року - 5000,00грн.; 03.03.2015 року - 12676,26грн.; 04.03.2015 року - 1575,53грн.

- суми затримки розрахунку більше чим на 1 місяць: 500+12676,26+1575,53=19251,61грн.;

- індекс інфляції за лютий 2015 року - 105,30%;

- розрахунок суми компенсації: 19251,61 х 105,30/100=202,72грн.

Крім того, він вважає, що відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.01.2015 року по 04.03.2015 року із розрахунку, що середньоденний заробіток складає 414,52грн., а кількість днів затримки розрахунку - 33 робочих дня:

- січень 2015 року - 11 робочих днів;

- лютий 2015 року - 20 робочих днів;

- березень 2015 року - 2 робочих дня, а всього загалом: 11+20+2=33 робочих дня.

Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 414,52 х 33=13679,16грн.

У зав'язку з тим, що відповідач своєчасно не провів з ним остаточний розрахунок при звільненні він вважає, що йому спричинена моральна шкода діями відповідача, оскільки він у зв'язку з затримкою заробітної плати відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві зв'язки, був змушений економити на харчах та одязі і завдану йому моральну шкоду він оцінює у 2000,00грн. та просить стягнути з відповідача: компенсацію частини втрати заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів розрахунку при звільненні - 13679,16грн. та моральну шкоду у розмірі 2000,00грн.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги

Представник відповідача позов не визнав в повному обсязі та вважав вимоги безпідставними та необґрунтованими, надавши суду свої заперечення.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ст.213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» з 10.07.2013 року по 15.01.2015 року, працюючи прохідником підземним 5-го розряду та був звільнений у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я за ст.40 п.2 КЗпП України (а.с.7-10).

Однак, на момент звільнення відповідач не розрахувався з позивачем в повному обсязі, не виплатив суми в рахунок остаточного звільнення та компенсацію за дні невикористаної відпустки і лише 04.03.2015 року відповідач провів розрахунок по заробітній платі (а.с.11).

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при відсутності їх спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999року «Про практику застосування судами законодавства по оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства , установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при проведенні його до розгляду справи -по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно п.21 вищевказаної постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Згідно довідки відповідача від 17.04.2015 року №412 (а.с.28) середньоденний заробіток позивача ОСОБА_1 за останні 2 місяці перед звільненням складає 414,52грн.

Кількість днів затримки розрахунку за період з 15.01.2015 року (а.с.27) по день фактичного розрахунку 04.03.2015 року (а.с.11) складає 33 робочих дня.

Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає: 414,52грн. х 33 робочих дня =13679,16грн. і вказану суму, суд вважає, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не провів з позивачем остаточного розрахунку при звільненні, що негативно відобразилося на звичному позивачу образі життя, вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого побуту. У зв'язку з цим відповідач повинен сплатити позивачу заподіяну неправомірними діями моральну шкоду.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням характеру заподіяної шкоди позивача, ступені фізичних та душевних страждань позивача. При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить з принципів справедливості, розумності та достатності, передбачених ст.23 ЦК України.

З урахуванням тривалості душевних страждань позивача, суд вважає, що справедливим та достатнім відшкодуванням моральної шкоди буде грошова сума у розмірі 500,00грн., яку відповідач Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» повинен сплатити позивачу.

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням термінів виплати в сумі 202,72грн., то суд вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно норм п.3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

При розрахунку суми компенсації позивач ОСОБА_1 включає до суми заборгованості 12676,26грн., що були сплачені йому як оплата днів тимчасової непрацездатності застрахованій особі з коштів ФСС з ТВП 03.03.2015 року (а.с.11,14).

Виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності здійснюється на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» №77-VIIІ від 28.12.2014року в порядку ст.34 за рахунок з коштів ФСС з ТВП і не відноситься до засобів підприємства.

Зазначені кошти були перераховані позивачу після отримання їх підприємством від ФСС з ТВП у повній відповідності до норм діючого законодавства, тому включення їх позивачем до розрахунку компенсації не відповідає нормам чинного законодавства, так як дані кошти не сплачуються з коштів підприємства і відповідно не могли бути сплачені на дату звільнення позивача через відсутність відповідних перерахувань з боку Фонду.

Крім того, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн., згідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.115-117, 233, 237-1 КЗпП України, ст.34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати», ст.34 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» №77-VIIІ від 28.12.2014року, ст.ст.10, 11, 84, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська про стягнення сум в рахунок остаточного розрахунку при звільненні,- задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (р/р 7012, Комерційний банк «Приватбанк», МФО 335496, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.01.2015року по 04.03.2015 року в сумі 13679,16грн.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (р/р 7012, Комерційний банк «Приватбанк», МФО 335496, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на відшкодування моральної шкоди 500,00грн.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (р/р 7012, Комерційний банк «Приватбанк», МФО 335496, ) на користь держави судовий збір у розмірі 243,00грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 18 травня 2015 року, повний текст рішення виготовлений 19 травня 2015 року.

Суддя: