УХВАЛА

іменем україни

4 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області про визнання відмови в приватизації незаконною та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 1 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1 серпня 2000 року ОСОБА_3 працює оператором ГРС-Котовськ в Одеському лінійному виробничому управлінні магістральних газопроводів публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - Одеське ЛВУМГ). У 2002 році йому для проживання надана квартира АДРЕСА_1, до якої вони вселилися. При цьому документи на вселення не оформлювались. 25 лютого 2004 року він уклав з Одеським ЛВУМГ договір, відповідно до умов якого останнє зобов'язалось надати йому житлову площу в разі відпрацювання на підприємстві більше 10 років. Оскільки він пропрацював на підприємстві понад 10 років, проживає та зареєстрований разом з сім'єю у вказаному будинку, ОСОБА_3 звернувся із заявою про надання дозволу на приватизацію 1/2 будинку зі складом сім'ї в дві особи до власника будинку - ПАТ «Укртрансгаз», яке дозволило приватизацію та у зв'язку з відсутністю власного органу приватизації, звернулося з листом до Котовської міської ради про передачу будинку до комунальної власності з подальшим наданням йому у власність 1/2 частини спірного будинку з сім'єю у складі 2 осіб. У подальшому міська рада надала згоду на прийняття будинку до комунальної власності та доручила виконавчому комітету провести прийом об'єкту. Проте вказане рішення фактично не виконано. Крім того, ПАТ «Укртрансгаз» відмовило їм листом у приватизації частини будинку, оскільки згідно Закону України «Про трубопровідний транспорт» будинок є частиною трубопровідного транспорту та не може бути переданий у комунальну власність.

Ураховуючи наведене, позивачі просили визнати незаконною відмову товариства у приватизації частини будинку, зобов'язати відповідача передати, а виконавчий комітет - прийняти до комунальної власності 1/2 частину вказаного будинку для подальшого надання їм в рівних долях в порядку приватизації.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 1 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від

20 листопада 2014 року, позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено. Визнано незаконною відмову ПАТ «Укртрансгаз» в частині приватизації 1/2 будинку за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано ПАТ «Укртрансгаз» передати, а виконавчий комітет Котовської міської ради Одеської області прийняти до комунальної власності 1/2 будинку за вказаною адресою, загальною площею 93,2 кв. м для подальшого надання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних долях в порядку приватизації. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Укртрансгаз», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірна частина будинку не належить до складу службового житла. Власник будинку, ПАТ «Укртрансгаз», є державним підприємством, спірний будинок перебуває у державній власності, а, відтак, може бути приватизований.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції та вважав, що позивачі мають право на приватизацію спірного житла після передачі його до комунальної власності територіальної громади міста.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 працює з 1 серпня 2000 року оператором ГРС-Котовськ в Одеському ЛВУМГ ПАТ «Укртраснгаз».

25 лютого 2004 року ОСОБА_3 уклав з Одеським ЛВУМГ договір, відповідно до умов якого останнє зобов'язалось надати йому житлову площу у разі відпрацювання на підприємстві понад 10 років, проте зобов'язання не виконало.

Відповідно до договору найму житлового приміщення від 30 грудня 2004 року, укладеного між ДК «Укртраснгаз» НАК «Нафтогаз України» та ОСОБА_3, останньому було надано у користування 1/2 частину будинку АДРЕСА_1

Рішенням міського голови Котовської міської ради від 27 липня 2011 року було надано попередню згоду на прийом зазначеної будівлі до комунальної власності територіальної громади.

На підставі вказаного рішення виконавчий комітету Котовської міської ради повинен був в установленому порядку провести прийом об'єкту та визначити порядок подальшого його утримання.

Вказане рішення виконано не було.

Крім того, судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 27 липня 2005 року та технічного паспорту від 8 липня 2005 року будинок АДРЕСА_1 є житловим будинком оператора та належить ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України», є державною формою власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про трубопровідний транспорт» відчуження основних фондів ПАТ «Укртансгаз» заборонено.

Згідно з ч. 3 ст. 5 закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів» будинок оператора є частиною об'єкту трубопровідного транспорту.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд не дав оцінки тому, чи може спірний будинок бути відчужений (переданий до комунальної власності).

Відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизацію здійснюють органи приватизації, що створені органами місцевого самоврядування, підприємствами.

Апеляційний суд зазначене не врахував, не звернув увагу на те, що ПАТ «Укртрансгаз» не є державним підприємством. Крім того, установчими зборами від 25 грудня 2012 року державне майно закріплюється за компанією на праві повного господарського відання, а його списання з балансу допускається виключно за погодженням із Міністерством енергетики та вугільної промисловості України.

Порядком розпорядження державним майном, затвердженим наказом міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 29 липня 2011 року № 332, встановлено порядок списання з балансу майна, його передачі до комунальної власності.

Крім того, ПАТ «Укртрансгаз» не має власного органу приватизації та наразі не отримало дозволу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на передачу цього майна до комунальної власності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про передачу об'єктів державної та комунальної власності» ініціатива щодо передачі майна в комунальну чи державну власність може виходити від утримувачів цього майна.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

У ст. 326 ЦК України зазначено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

З вказаного випливає, що законодавством не передбачено обов'язок власника майна чи органу місцевого самоврядування приймати на баланс нерухоме майно, у якого є законний власник, без згоди такого власника.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України зазначене не врахував, не визначився вірно з характером спірних правовідносин, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, та прийшов до передчасного висновку щодо передачі спірної частини будинку у комунальну власність, чим позбавили права власності його власника.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено, його рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко