Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковалевича С.П.

суддів: Хилевича С.В, Шеремет А.М.

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро» на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро» до товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрна компанія -«Зоря», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договорів оренди землі.

Перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2015 року в задоволенні позову ТОВ «Акріс Агро» відмовлено.

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права, ТОВ «Акріс Агро» подало на нього апеляційну скаргу.

На обґрунтування скарги вказує, що станом на момент укладення договорів, обов'язку реєструвати договори оренди не було. Чинним на момент виникнення правовідносин законодавством передбачено необхідність реєстрації права оренди (а не договір оренди), яке може виникати на підставі договору оренди. До 01.01.2013 року ст. 18 Закону України «Про оренду землі» встановлювала, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Крім цього, ст. 20 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній до 01.01.2013 року передбачала, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. З 01.01.2013 року ст. 18 та ст. 20 Закону України «Про оренду землі» виключено.

Вважає, з моменту підписання (23.02.2015 року) такі договори стали обов'язковими до виконання сторонами, а Відповідачі не мали права укладати договори оренди землі, яка є об'єктом договорів оренди з ТОВ «Акріс Агро», покликаючись, що пряма заборона міститься в статті 24 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає обов'язок орендодавця не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою та п. 29 договорів оренди (обов'язки орендодавця: не вчиняти будь-яких дій, які б перешкоджали Орендарю користуватися земельною ділянкою).

Суд першої інстанції вказані норми матеріального права не врахував, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Посилаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ «Акріс Агро» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що договори оренди, укладені між ТзОВ „Акріс Агро" та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в кінці 2014р. та на початку 2015р. не були зареєстровані в Державній реєстраційній службі, а отже не набрали законної сили, що дало можливість вищевказаним громадянам заключати такий же договір з іншими господарюючими суб"єктами.

Такий висновок суду на переконання колегії суддів є неправильним, а тому рішення, на підставі ст. 303 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.

Матеріалами справи встановлено, що 23 грудня 2014р. ТОВ „Акріс Агро" уклало договір оренди землі з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а 23 лютого 2015р. уклало такий же договір оренди з ОСОБА_2 , відповідно до яких вказані орендодавці передали товариству у платне користування земельні ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1,

НОМЕР_2, НОМЕР_3.

Відповідно до умов вказаних договір сторони домовилися щодо усіх його істотних умов, зокрема вартості орендованої землі, строку дії договору ціни за користування землею , відповідальність сторін за порушення умов договору, його підписали та скріпили печаткою товариства.

В день підписання договорів оренди землі, власники землі передали її у користування Товариству, про що були складені відповідні акти прийому передачі землі.

Вказані договори укладені відповідно до вимог норм цивільного права та Закону України „Про оренду землі".

Так відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, - договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Такі договори не потребують нотаріального посвідчення, укладаються у простій письмовій формі та набувають чинності з моменту досягнення сторонами усіх істотних його умов та його підписання.

За наведених обставин ці договори набрали законної сили, а отже громадяни - власники землі не мали законного права укладати такі ж договори оренди через два місяці з іншим господарюючим суб"єктом, зокрема ТОВ „Аграрна компанія - „Зоря"

Така ж правова позиція викладена і в постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.02.2015 року по справі 6-26608св14, за позовом ТОВ «СК-ЛТД» про визнання договору оренди недійсним

Відповідно до ч. 1 ст.3607 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Постановою Верховного Суду України від 19.02.2014 року по справі №6-162ц13. Верховним Судом України зроблено правовий висновок щодо моменту укладення договору оренди землі та зазначено наступне: частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін мас бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Таким чином, договір оренди землі є укладеним з моменту його підписання.

Така ж позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 18 грудня 2013 року по справі № 6-127цс13 та постанові від 25 грудня 2013 року по справі № 6-118цс13 (при цьому правові відносини у вказаній постанові виникли в період, коли договір оренди землі підлягав державній реєстрації): вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

Відсутність реєстрації такого договору, не є підставою для визнання його недійсним у порядку, визначеному частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України.

Дійсно, до 01.01.2013 року ст. 18 Закону України «Про оренду землі» встановлювала, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Крім цього, ст. 20 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній до 01.01.2013 року передбачала, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

З 01.01.2013 року ст.18 та ст. 20 Закону України «Про оренду землі» виключено.

Станом на момент укладення договорів оренди Позивачем з Орендодавцями (Відповідачами) обов'язку реєструвати договору оренди не було.

Таким чином, з моменту підписання договорів ТОВ «АКРІС АГРО» з орендодавцями такі договори стали обов'язковими до виконання сторонами, а Відповідачі не мали права укладати нові договори оренди цієї ж землі.

Стаття 24 Закону України «Про оренду землі» передбачає обов'язок орендодавця не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою та п. 29 договорів оренди (обов'язки орендодавця: не вчиняти будь - яких дій, які б перешкоджали Орендарю користуватися земельною ділянкою)

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, правочин, який суперечить законодавству, згідно ст. 215 ЦК України може бути визнаний недійсним в судовому порядку.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року N 9, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та міжнародним договорам.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки договори оренди землі з ТОВ «АК-«ЗОРЯ» укладені після того як були укладені договори оренди щодо тих же ділянок з ТОВ «Акріс Агро», це суперечить нормам чинного законодавства, то такі договори повинні бути визнані недійсними та скасовані, про що слід постановити нове рішення.

Керуючись ст. ст. 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро» задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2015 року скасувати та поставити нове рішення.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро» до товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрна компанія -«Зоря», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі від 17.03.2015р., укладений між ТОВ „Аграрна Компанія „Зоря" та ОСОБА_2.

Визнати недійсним договір оренди землі від 17.03.2015р. укладений між ТОВ „Аграрна Компанія „Зоря" та ОСОБА_3.

Визнати недійсним договір оренди землі від 17.03.2015р. укладений між ТОВ „Аграрна Компанія „Зоря" та ОСОБА_4.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Сторони по справі мають право оскаржити рішення апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.П. Ковалевич

Судді: С.В. Хилевич

А.М. Шеремет