З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2015 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Єршової Л.С.,
при секретарі Ларіній Т.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, Одеська міська рада, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна,-
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив суд слухати справу за його відсутністю та надав згоду на заочний розгляд справи.
Відповідачі та треті особи у судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому згідно з ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 111,4 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1, є комунальною власністю Одеської міської ради згідно рішення Одеської обласної ради народних депутатів УРСР від 25.11.1991 р. № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області», та відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007 року №554 внесено до переліку об'єктів нежитлового фонду комунальної власності.
Відповідно до рішення Одеської міської ради від 27.06.2006 р. № 56-V «Про впорядкування роботи виконавчих органів Одеської міської ради з виконання функцій орендодавця нежилих приміщень, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Одеси», єдиним органом, що здійснює управління комунальною власністю Одеської міської ради є Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, правонаступником якого є Департамент комунальної власності Одеської міської ради.
Між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та ПП «Фірма Мейбах» було укладено договір оренди № 15/Р від 11.07.2006 року щодо зазначеного приміщення.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.09.2007 року по справі № 2-7768/07 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, КП «ОМБТІ та РОН» про визнання права власності на нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 111,4 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, позов ОСОБА_1 було задоволено в повному обсязі.
Згідно з Договором купівлі-продажу від 18 грудня 2007 року ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купила нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 111,4 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
21 березня 2008 року був укладений Договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 купили вищезазначене нежитлове підвальне приміщення.
05 вересня 2008 року був укладений Договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_6 купив вищевказане нежитлове підвальне приміщення.
25.12.2012 року ОСОБА_6 продав а ОСОБА_5 купив нежиле підвальне приміщення, загальною площею 111,4 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2010 року вказане рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.09.2007 року по справі № 2-7768/07 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, КП «ОМБТІ та РОН» про визнання права власності на нежитлове підвальне приміщення було скасовано, та справу направлено на новий розгляд до того ж суду в іншому складі суддів.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2011 року зазначену позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду (справа № 1522-1474/11).
Таким чином, з вищенаведених письмових доказів вбачається, що спірне нежитлове підвальне приміщення за адресою: АДРЕСА_1, є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, та вибувши з її власності без її відома та волі, було неодноразово перепродано іншим особам.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка не бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.
На підставі ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною 3 ст. 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно з п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.
Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Закону, а згідно ч. 1 ст. 203 правочин не може суперечити законодавству. Керуючись ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
В силу ч.1 ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу, належить власникові товару.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що договір купівлі-продажу від 18 грудня 2007 року є недійсним, оскільки ОСОБА_1 не був власником спірного нежилого підвального приміщення
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.
Отже всі відповідачі є добросовісними набувачами.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.
Так, відповідно п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України, Департамент має право витребувати у відповідача ОСОБА_5 нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 111,4 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.
На підставі ст.ст. 3, 4, 5, 6, 10, 11, 57, 59, 60, 88, 169, 208-209, 212-215, 224 - 226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, Одеська міська рада, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна, - задовольнити.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу б/н підвального приміщення загальною площею 111,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 18.12.2007 р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. 18.12.2007 р. та за реєстрований в реєстрі за № 1058.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Л.С. Єршова