04 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 липня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У травні 2015 року представник ОСОБА_4 -
ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») про захист прав споживачів та просив визнати п. п. 1.4.1.6., 4.1.1, 4.1.3, 8.3 частини 2 кредитного договору від 28 грудня 2007 року № 010/2-0-1/07-701 недійсними.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 28 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 010/2-0-1/07-701, згідно умов якого остання отримала споживчий кредит в розмірі 59 200 дол. США, з остаточним терміном повернення до 28 грудня 2022 року включно з сплатою 13 % річних. Оскільки умови передбачені п. п. 1.4.1.6., 4.1.1, 4.1.3, 8.3 частини 2 кредитного договору від 28 грудня 2007 року № 010/2-0-1/07-701 не відповідають вимогам ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та порушують права позивача, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просив позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня

2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 липня 2015 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 -

ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що зміст п. 1.4.1.6., п. 4.1.3., п. 4.1.1. ч. 2 вказаного кредитного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а саме статтям 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому вказавши, що визнання недійсності п. 8.3. договору не може ставитися у залежність з продовженням строку його дії через невиконання зобов'язань.

Судами встановлено, що 28 грудня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір

№ 010/2-0-1/07-701, згідно умов якого остання отримала споживчий кредит в розмірі 59 200 дол. США, з остаточним терміном повернення до 28 грудня 2022 року включно з сплатою 13 % річних.

Відповідно до ч. 1 договору (договір складається з 2 частин, які нероздільно пов'язані між собою) повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником платежів, що зменшуються згідно з графіком погашення до цього договору. Детальний порядок повернення кредиту та сплати процентів визначений в частині 2 цього договору.

Поручителем за даним договором є ОСОБА_7, предметом іпотеки є місце стоянки № НОМЕР_1, загальною площею 12,1 кв м. та місце стоянки № НОМЕР_2, загальною площею 12,3 кв м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У відповідності до положень п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на момент укладання кредитного договору) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суди попередніх інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України) встановили фактичні обставини справи, надали їм належну правову оцінку, а тому дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами, за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту - до 28 грудня 2022 року так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів до

15 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тому зміст п. 8.3 ч. 2 з урахуванням пунктів кредитного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов до висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня 2015 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 30 липня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 липня

2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко