Справа № 464/6621/15-ц
пр.№ 2/464/1750/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2015 Сихівський районний суд м. Львова

в складі :головуючого - судді Горбань О.Ю.

при секретарі судових засідань Гривнак Ю.І.

за участю: позивача ОСОБА_2

представника третьої особи Петришина О.І.

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, третя особа: орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Мотивує позов тим, що її колишній чоловік протягом останніх 4-5 років не виявляє бажання бачитись зі спільними дітьми, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не проявляє зацікавленості в їх подальшій долі, не цікавиться їхніми успіхами, станом здоров'я, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Наведені факти, на думку позивача, свідчать про відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Вказала, що після одруження і влаштування нової сім'ї відповідач проживає окремо від його батьків, самоусунувся від педагогічної, моральної, посильної участі у вихованні дітей. Просить з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей позбавити відповідача батьківських прав відносно їх неповнолітніх дочок.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково зазначила, що діти додатково займаються в пришкільних гуртках, для достатнього розвитку дітей лише вона прикладає зусилля і всі можливості, тоді як сплата відповідачем аліментів в розмірі 800 грн. є недостатньою для створення нормальних умов для проживання і виховання дітей. Просить позов задовольнити, оскільки не бажає бути залежною від відповідача при оформленні виїздних документів для виїзду з дітьми за кордон.

Відповідач в судовому засіданні позов заперечив у повному обсязі. Зазначив, що на даний час він дійсно зареєстрував інший шлюб, проживає разом з дружиною, працює і тимчасово позбавлений можливості приділяти достатньої уваги неповнолітнім дітям, яких любить. Вказав, що при кожній наданій йому можливості бачиться з дітьми, спілкується з ними. Вважає позовні вимоги безпідставними, викликаними внаслідок особливостей характеру колишньої дружини, завищеними вимогами з боку позивача стосовно його участі у вихованні дітей. Просить не позбавляти його батьківських прав, оскільки працевлаштований, сплачує аліменти, не вживає алкогольних напоїв, тимчасово позбавлений можливості бачитись з дочками у визначені органом опіки дні, що вважає тимчасовими труднощами. Вказав, що у нього нормальні стосунки з дітьми, він бачиться періодично з ними. Вважає заявлений позов необґрунтованим.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради Петришин О.І. (згідно довіреності від 18.03.2015) в судовому засіданні підтримав позов іобґрунтованість висновку від 08.10.2015. Зазначив, що комісія з питань захисту прав дитини детально перевіряла обґрунтованість звернення ОСОБА_2 і прийшла до переконання про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов`язані турбуватися про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач є колишнім подружжям, шлюб розірвано, позивач і відповідач є батьками неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 Це підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1, серії НОМЕР_2 (а.с.5,6).

Встановлено, що діти сторін проживають разом з матір'ю за адресою АДРЕСА_1.

З висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 39 від 08.10.2015 вбачається, що визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки він самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не дбає про духовний та фізичний розвиток дітей, матеріально не забезпечує.( а.с. 35).

Вказаний висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав складений у відсутності відповідача, на підставі пояснень позивачки. На переконання суду, такий носить лише рекомендаційний характер і сам по собі не може бути підставою для позбавлення відповідача цих прав.

Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п.2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків.

Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Так, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Отже, ухилення батька від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми обов'язками. Зазначених умов позивачкою не доведено.

Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватись в першу чергу максимальним забезпеченням її інтересів.

Статтею 24 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права визначено, що кожна дитина без будь-якої дискримінації має право на такі заходи захисту, які є необхідними в її становищі як малолітньої, з боку її сімї, суспільства і держави.

Згідно частини 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедури, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у Принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків.

Судом з'ясовано, що відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_2, фактично проживає з іншою адресою по місцю проживання дружини, з якою уклав шлюб у 2014 році, працює, сплачує аліменти на утримання дітей.

Відповідач категорично ствердив суду, що любить своїх дітей, переживає за них, бажає цікавитись їх життям та розвитком, зустрічається з ними по мірі своїх можливостей, приймає участь у їх вихованні та матеріальному забезпеченні та бажає виконувати свої батьківські обов'язки і надалі. Вважає, що недостатність спілкування з дітьмивикликано зайнятістю на роботі і носить тимчасовий характер.

З врахуванням думки позивача стосовно недоцільності виклику неповнолітніх дітей в судове засідання для з'ясування їх ставлення до можливості позбавлення батька батьківських прав, судом витребовувалась психолого-педагогічна характеристика доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Аналіз цієї характеристики вказує, що дитина потребує спілкування з батьком, за сприйняттям своєю сім'єю дитина вважає маму та сестру, батько відсутній. При розмові дівчинка запросила і батька, запропонувавши місце збоку запрошеного в гості. Спілкування з батьком не заперечує. (а.с.41-42)

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що твердження позивача про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не знайшло свого підтвердження, жодних доказів, які б свідчили про свідоме, тривале і безпідставне невиконання батьком обов'язків, що б давало підстави для вжиття такого крайнього заходу впливу на батьків як позбавлення батьківських прав, суду не надано та в матеріалах справи такі відсутні.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що вказаний позов основним чином обумовлений ставленням позивача до колишнього чоловіка, недостатністю участі ОСОБА_4 у вихованні доньок, в тому числі у матеріальному забезпеченню. Всі досліджені судом докази і встановлені обставини справи не свідчать з беззаперечною очевидністю та об'єктивністю про його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, в розумінні п.2 ч.1 ст.164 СК України. Оскільки відсутні достатньо вагомі підстави вважати, що позбавлення відповідача батьківських прав є єдиним можливим та крайнім заходом впливу на відповідача і це буде відповідатиме правам та інтересам дітей, тому позов підлягає залишенню без задоволення.

На підставі ст.ст. 150, 155, 164-166 Сімейного кодексу України, п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав", керуючись ст.ст. 10, 57, 58, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Ю.Горбань