Ухвала

25 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.
суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 лютого 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_6 загалом 42 149 грн 75 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами у справі 27 березня 2013 року.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтувало тим, що позичальник ОСОБА_6 належним чином кредитних зобов'язань не виконує, існує кредитна заборгованість, яка станом на 27 березня 2013 року становить 42 149 грн 75 коп., і яку остання в добровільному порядку погашати відмовляється.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2013 року в позові відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено у справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 16 550 грн 51 коп., що складається з 7 067 грн 03 коп. заборгованості по кредиту, 838 грн 22 коп. заборгованості по процентам, 8 тис. грн пені, 645 грн 26 коп. штрафу, який складається з 250 грн фіксованої частини та 395 грн 26 коп. процентної складової.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 лютого 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року з підстав, передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

ОСОБА_6 звернулася до суду касаційної інстанції із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 лютого 2015 року з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме ст. 257 ЦК України, п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2013 року в справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення кредитної заборгованості.

На підтвердження доводів ОСОБА_6, до заяви додано копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 квітня 2014 року та від 22 жовтня 2014 року в справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості, якими справу направлено на нові апеляційні розгляди.

Крім того, заява містить посилку на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення кредитної заборгованості (постанова від 11 березня 2015 року, справа № 6-16цс15).

Відповідно до вимог ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно з п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353 - 360 Цивільного процесуального кодексу України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Встановлені судами фактичні обставини у справах, за результатами розгляду яких було постановлено касаційним судом ухвали від 24 квітня 2013 року (на яку здійснюється посилання) та від 09 лютого 2015 року (про перегляд якої подано заяву), не є тотожними, оскільки в одному випадку позивачем не доведено факту досягнення згоди між сторонами кредитного договору щодо встановлення спеціальної позовної давності за правовідносинами, які випливають з договору кредиту, а в іншому випадку зазначений факт позивачем доведено переконливими доказами. Правові висновки судів по суті спорів є похідними.

Відповідно до роз'яснень викладених в п. 9 зазначеної вище постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, можуть бути рішення:

- Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ;

- Вищого адміністративного суду України;

- Вищого господарського суду України;

- Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалені як судом касаційної інстанції;

- апеляційних судів загальної юрисдикції, як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України» щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого 2007 року.

Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним. Обов'язковою є умова, щоб цими рішеннями, які набрали законної сили, вирішено спір по суті, та в них судом (судами) касаційної інстанції неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права.

Постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року не є судовим рішенням на яке може здійснюватися посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 квітня 2014 року та від 22 жовтня 2014 року (додано копії до заяви), справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Такі ухвали касаційним судом постановлено на підставі ч. 3 ст. 338 ЦПК України, оскільки при розгляді справи судом апеляційної інстанції було порушено норми процесуального, а не матеріального права, що унеможливило перевірку законності рішення суду першої інстанції у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України.

Перевіривши та проаналізувавши інші вказані вище судові рішення, на які здійснюється посилання, та судове рішення, про перегляд якого подано заяву, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла до висновку, що в даному випадку в допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості, за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 лютого 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді:М.К. Гримич

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська