Номер провадження: 22-ц/785/7567/15
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_23 про зобов'язання вчинити певні дії, зобов'язання не чинити перешкод та стягнення моральної шкоди,-

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 (уточнюючи свої позовні вимоги) звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила зобов'язати ОСОБА_23, ОСОБА_7 за рахунок власних коштів демонтувати паркувальні бар'єри у дворі будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2; зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_23, не чинити перешкоди ОСОБА_3 у встановлені металевого гаражу, на земельній ділянці площею 24 кв.м за адресою: АДРЕСА_2; стягнути з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на користь позивача солідарно компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 50000 грн.; стягнути з ОСОБА_23 та ОСОБА_7 на користь позивача солідарно компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 100000 грн.; стягнути з ОСОБА_11, ОСОБА_5 та ОСОБА_15 на користь позивача компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 30000 грн.; стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 на користь позивача компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 10000 грн. з кожного; стягнути з відповідачів на користь позивача понесені у справі судові витрати.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона на підставі свідоцтва про право власності є власником квартири АДРЕСА_1, у якій проживає разом із дітьми.

Розпорядженням Приморської районної адміністрації ОМР від 17.10.2005 року позивачу було надано дозвіл на улаштування металевого гаражу за адресою: АДРЕСА_3.

У зв'язку із помилковим зазначенням адреси місця розташування гаражу розпорядженням Приморської районної адміністрації ОМР від 26.03.2013 року № 174 було внесено зміни до розпорядження Приморської районної адміністрації ОМР від 17.10.2005 року № 2975 в частині адреси улаштування металевого гаражу, а саме було вирішено вважати адресою улаштування: АДРЕСА_2, замість в п.1 зазначеного розпорядження: АДРЕСА_3.

ОСОБА_3 зазначає, що через протиправні дії відповідачів гараж встановлений не був, оскільки вони чинять перешкоди у його встановлені, тобто розпорядження райадміністрації виконано не було.

Позивачка вважає, що діями відповідачів порушуються її права, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Також ОСОБА_3 зазначила, що діями відповідачів їй було завдано моральну шкоду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження її позовних вимог, а саме не надано доказів яким саме чином відповідачі перешкоджають їй у реалізації свого права на улаштування гаражу, та доказів спричинення відповідачами їй моральної шкоди.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, та не спростовується сторонами, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 27.09.2002 року ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки про склад сім'ї ОСОБА_3 проживає у зазначеній квартирі разом з дітьми ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (а.с.6, т.2).

Діти позивачки є інвалідами дитинства, що підтверджується матеріалами справи.

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 2975 від 17.10.2005 року, зі змінами відповідно до розпорядження № 174 від 26.03.2013 року ОСОБА_3, було видано дозвіл на улаштування металевого гаражу за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13,18, т.2).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2015 року, яка набрала законної сили встановлено, що розпорядження голови Приморської районної адміністрації ОМР № 2975 від 17.10.2005 року та № 174 від 26.03.2013 року про надання дозволу на улаштування металевого гаражу на момент його винесення не суперечили жодним актам цивільного законодавства і не порушували ні чиї цивільні права або інтереси.

Позивачка ОСОБА_3, звертаючись до суду із вимогою зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкоди в улаштуванні металевого гаражу, посилалася на те, що відповідачі перешкоджають їй у реалізації свого права на улаштування гаражу, але не надає жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував зазначений факт.

Як правильно зазначив суд першої інстанції фотофіксація, яка була надана позивачем, не містить відомостей про те, хто на ній зафіксований, та не вбачається, що люди, які там зображені чинять перешкоди позивачу у встановлені гаражу ( а.с.162, т.2).

Також не підтверджує протиправність дій відповідачів заява відповідача - ОСОБА_19, на яку посилається позивач, вона тільки констатує обставини незаконних, як вважає заявник, дій позивачки щодо встановлення гаражу( а.с.26, т.2).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачкою не доведено факту спричинення їй перешкод у встановлені металевого гаражу.

Крім того, у суді апеляційної інстанції ОСОБА_20 надала до суду постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2015 року, з якої вбачається, що розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради№ 182 від 31.03.2014 року були скасовані розпорядження № 2975 від 17.10.2005 року та розпорядження № 174 від 26.03.2013 року, у зв'язку з їх невідповідністю нормам діючого законодавства та незгодою мешканців будинків щодо наміру улаштування гаражу ОСОБА_3.

Прокуратурою Приморського району м. Одеси в інтересах ОСОБА_3 був поданий позов щодо скасування розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради№ 182 від 31.03.2014 року. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 03.12.2014 року позов задоволений, але постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Тобто на даний час скасовані розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, якими було надано згоду на улаштування металевого гаражу позивачці ОСОБА_3.

Спричинення позивачці діями відповідачів моральної шкоди також не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_3 не надала жодного доказу того, якими саме діями відповідачів їй були заподіяні моральні страждання, не зазначила, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, тому суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що усі зазначені обставини судом першої інстанції при ухвалені рішення були враховані, суд надав належну оцінку доказам та ухвалив законне, обґрунтоване рішення, яке скасуванню не підлягає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.І. Сватаненко