Номер провадження: 22-ц/785/7478/15
Головуючий у першій інстанції Бобуйок А. Д.
Доповідач Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Журавльова О.Г, Комлевої О.С.,

при секретарі:Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Біляївського районного суду Одеської обалсті від 26 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом (а.с.8-9), уточнивши який (а.с.6-7), просила стягнути з відповідачки ОСОБА_6 на її користь 74000 грн. матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями останньої по відношенню до неї.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, який був рідним батьком її та сестри, відповідачки по справі ОСОБА_6 Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з житлового будинку під АДРЕСА_1, та грошових вкладів в Ощадбанку. Дану спадщину сестри успадкували в рівних частинах, про що отримали відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом, однак через те, що позивачка на момент відкриття спадщини була неповнолітньою, то відповідачка незаконно, з корисних цілей, оформила в Яськівській сільській рад,і Біляївського району, Одеської області опікунство над нею, незважаючи на те, що на той час їх мати була жива. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 02.12.2014 року скасовано рішення Яськівської сільської ради, Біляївського району, Одеської області в частині призначення ОСОБА_6 піклувальником ОСОБА_5. Вважає, що дані обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 починаючи з 13.05.1982 року, тобто з дня призначення її піклувальником, і до повноліття позивачки, постійно зловживала своїм правом, як піклувальник, оскільки розпоряджалась спадщиною на власний розсуд, спричинивши тим самими позивачці матеріальну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 74000 грн., та яку просить стягнути на її користь з відповідачки ОСОБА_6

Позивачка ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні на уточненому позові наполягали, при цьому вдруге уточнили позовні вимоги та просили суд стягнути з відповідачки ОСОБА_6 на користь позивачки ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 103000 грн., посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_9 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнали, підтримали надані письмові заперечення (а.с.45-46).

Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду представник позивачці приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 - батько позивачки ОСОБА_5 та відповідачки ОСОБА_6

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з житлового будинку під АДРЕСА_1, який належав померлому на підставі довідки, виданої виконавчим комітетом Яськівської сільської ради Біляївського району та грошових вкладів в філії № 5422/01 села Яськи, Біляївського району, Одеської області по рахункам НОМЕР_1 з відповідними відсотками, які належали померлому на підставі ошадних книжок, виданих 24.11.1971 року та 31.12.1975 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачці ОСОБА_5 на момент відкриття спадщини було 15 років.

Відповідно до ст. 14 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини за неповнолітніх, які не досягли 15 років угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі), або опікун.

У зв'язку з цим, відповідачка ОСОБА_6 звернулась до Яськівської сільської ради, Біляївського району, Одеської області з заявою про призначення її піклувальником сестри ОСОБА_10

13.05.1982 року заява ОСОБА_6 була розглянута виконавчим комітетом Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області, та задоволена в повному обсязі, що підтверджується протоколом засідання виконавчого комітету № 8 (а.с. 18-21).

Після цього, відповідачка ОСОБА_6 звернулась до Біляївської державної нотаріальної контори від свого імені та імені сестри з заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті батька ОСОБА_7

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 15.10.1982 року, виданих державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори за реєстраційними номерами 2575 та 2578 відповідно, сестри ОСОБА_10 і ОСОБА_6 успадкували після смерті батька ОСОБА_7 у рівних частках житловий будинок під АДРЕСА_2 та грошові вклади в філії банку № 5422/01 села Яськи, Біляївського району, Одеської області по рахункам НОМЕР_1 з відповідними відсотками (а.с.12-13,14).

Між тим, в судовому засіданні встановлено та сторонами на оспорюється той факт, що на момент смерті ОСОБА_7, розгляду виконавчим комітетом Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області заяви ОСОБА_6 про призначення її піклувальником ОСОБА_10 та видачі державним нотаріусом свідоцтв про право на спадщину за законом, була жива мати позивачки та відповідачки - ОСОБА_5., яка не була позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей.

З запису акту про смерть № 88 від 03.12.1982 року вбачається, що ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).

Приймаючи до уваги дані обставини, постановою Біляївського районного суду Одеської області від 02.12.2014 року визнано дії Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області при призначенні ОСОБА_6 піклувальником ОСОБА_5. неправомірними та скасовано рішення Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 8 від 13.05.1982 року в частині призначення ОСОБА_6 піклувальником ОСОБА_5. (а.с.22-24). Дана постанова набрала в законної сили.

На підставі зазначеної постанови, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.01.2015 року визнано незаконним свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстроване за № 2575 від 15.10.1982 року у Біляївській районній державній нотаріальній конторі Одеської області. Дане рішення набрало законної сили.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших прав, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивачка ОСОБА_5 зазначає, що відповідачка ОСОБА_6, починаючи з 13.05.1982 року, тобто з дня призначення її піклувальником, і до повноліття позивачки, постійно зловживала своїм правом, як піклувальник, оскільки без згоди та дозволу органу опіки та піклування виконавчого комітету Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області оформила свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок вартістю 560 рублів та грошові вклади в сумі 4914 рублі 33 копійки, які самостійно отримала 16.10.1982 року та розпорядилась цими коштами за власним розсудом. Це призвело до того, що позивачці ОСОБА_5 була спричинена матеріальна шкода, яку вона оцінює в розмірі 103000 грн., до якої відноситься упущена вигода, тому що за ці кошти вона могла б придбати у власність інше нерухоме або рухоме майно, яке б значно вплинуло на її добробут, стан здоров'я та особисте життя.

Відповідно до ч. З ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з позовної заяви, позивачка просить стягнути з відповідачки матеріальну шкоду, посилаючись на неправомірні дії останньої.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України, яка визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тобто, для застосування положень ст. 1166 ЦК України, як на підставу позову, необхідно довести, що шкоду позивачці завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачки, а саме необхідна наявність таких складових елементів як: а) протиправна її поведінка; б) настання шкоди /зокрема під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо); в) прямий причинний зв'язок між першим та другим елементом та г) вина заподіювана шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Разом з тим, позивачкою не надано суду будь-яких належних доказів на підтвердження факту заподіяння їй діями відповідачки будь-якої шкоди та розміру такої, факту втрати нею або пошкодження її майна, позбавлення особистих немайнових прав (життя чи здоров'я). Вказане також не знайшло відображення в матеріалах справи.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо прийняття спадщини.

Як встановлено вище, позивачка та відповідачка прийняли спадщину після смерті батька у рівних частинах, що підтверджується відповідними свідоцтвами, тобто жодних дій відповідачки, які б обмежували права позивачки щодо розпорядження своєю власністю по досягнення нею повноліття немає.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.01.2015 року визнано незаконним свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок під № 64, по вулиці Набережна, в селі Яськи Біляївського, району Одеської області, який залишився після смерті батька, тобто на момент розгляду даної справи сторони не є власниками зазначеного будинку і своє право на спадкування вони повинні вирішувати у певному порядку.

Що стосується строку позовної давності, на застосуванні якого наполягає відповідачка та її представник, то суд не вбачає підстав для його застосування, оскільки ними не надано жодного належного, достовірного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що позивачка достовірно знала про те, що відповідачка, як опікун, представляє її інтереси в державній нотаріальній конторі.

Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність відмовити ОСОБА_5 в задоволенні позову повністю.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий- суддя Н.В.Ісаєва

Судді: О.С. Комлева

О.Г. Журавльов