У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 17 липня 2013 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції Київської області Парія А.Г.,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника, представників скаржниці та ДВС перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду від 17 липня 2013 року скаргу ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця відділу ДВС Баришівського районного управління юстиції Київської області Парія А.Г. задоволено частково.

Зобов'язано державного виконавця Парія А.Г., а в разі його відсутності начальника відділу ДВС Баришівського районного управління юстиції Київської області передати виконавче провадження, розпочате за виконавчим листом № 2-804, що виданий 9.02.2011 року Рівненським міським судом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу до відділу ДВС Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області.

В решті вимог скарги ОСОБА_2 відмовлено.

В поданій на вказану ухвалу суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на її незаконність в зв'язку з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що суд, задовольняючи скаргу ОСОБА_2 в зв'язку з відсутністю у неї коштів та рухомого майна, на які можна звернути стягнення, не звернув увагу на те, що виконавче провадження відділом ДВС Баришівського управління юстиції Київської області вже виконується та проведено стягнення на приватний будинок ОСОБА_2, який знаходиться в смт. Баришівка Київської області.

Крім того, оскаржувана ухвала прийнята судом на підставі Наказу Міністерства юстиції України від 17.05.2004 року №38/5, який втратив чинність.

З наведених підстав просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця Парія А.Г. відділу ДВС Баришівського районного управління юстиції Київської області.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.383-387 ЦПК України предметом дослідження суду за скаргою сторони виконавчого провадження є дії чи бездіяльність, рішення державного виконавця під час виконання судового рішення та їх відповідність вимогам закону.

Згідно ч.1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Встановлено, що на виконанні у відділі ДВС Рівненського міського управління юстиції знаходився виконавчий лист № 2-804, виданий 9 лютого 2011 року Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 52 492,22 грн.

Постановою державного виконавця відділі ДВС Рівненського міського управління юстиції від 5 грудня 2011 року виконавче провадження за вказаним виконавчим листом закінчено на підставі п. 10 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", в зв'язку з тим, що кошти та нерухоме майно, на які можна звернути стягнення у боржника відсутні та за боржником зареєстровано на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в смт. Баришівка по вул. Коцюбинського, 54, що відноситься за територіальністю до відділу ДВС Баришівського РУЮ.

17 січня 2012 року державним виконавцем відділу ДВС Баришівського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного вище виконавчого документу та надано боржнику строк для самостійного виконання рішення суду до 23 січня 2012 року.

В наданий термін боржником ОСОБА_2 рішення суду добровільно виконано не було.

17 лютого 2012 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Баришівського РУЮ складено акт опису та арешту нерухомого майна боржника, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 Дане нерухоме майно, згідно акту опису та арешту передано на відповідальне зберігання стягувачу ОСОБА_1

15 березня 2013 року державним виконавцем ДВС Баришівського РУЮ винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності-суб'єкта господарювання.

Частково задовольняючи скаргу ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у неї відсутні кошти та рухоме майно, на які можна звернути стягнення та на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1200 га в с.Іваничі Дубенського району Рівненської області, тому відповідно до ст. ст. 52, 63 Закону України "Про виконавче провадження" слід зобов'язати державного виконавця Парія А.Г., а в разі його відсутності начальника відділу ДВС Баришівського районного управління юстиції Київської області передати виконавче провадження, розпочате за виконавчим листом № 2-804 від 9.02.2011 року до відділу ДВС Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області.

Проте такий висновок суперечать обставинам справи та вимогам закону.

Частиною 1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів (ч. 2 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Тобто, законодавством надано право боржнику сприяти діям державного виконавця щодо виконання рішення суду та погашення боргу, про те не встановлено обов'язку державного виконавця звертати стягнення саме на те майно, що було запропоноване боржником.

Крім того, у п. 23 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз'яснено, що стягнення на нерухоме майно (будинок, квартиру, інше приміщення та земельну ділянку) звертається за відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна з додержанням вимог ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", крім звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса (ст. 33 "Про іпотеку").

Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу (ч. 5 ст. 52 Закону "Про виконавче провадження"). У будь-якому випадку черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Проте відмову державного виконавця задовольнити зазначену вимогу боржника може бути визнано в судовому порядку необґрунтованою, коли очевидно, що цією вимогою не порушено інтересів стягувача й не ускладнено виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Судом встановлено, що кошти, на які можна звернути стягнення у боржника відсутні.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1200 га в с.Іваничі Дубенського району Рівненської області.

Також, боржнику належать житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 та автомобіль марки "Шкода супер Б", 2008 року випуску, який згідно витягу з Єдиного державного реєстру обтяжень рухомого майна знаходиться в заставі АКБ "Укрсоцбанк", в зв'язку з чим звернення стягнення на нього неможливе (ч. 1. ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження").

ОСОБА_2 у будинку в АДРЕСА_1 не проживає.

За таких обставин, зверненням стягнення на житловий будинок, а не земельну ділянку, як вимагає боржник, її права не порушуються, а зобов'язання державного виконавця на завершальній стадії виконавчого провадження передати його до іншого відділу державної виконавчої служби для звернення стягнення на інше майно порушує інтереси стягувача, ускладнює та затягує виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та вжив необхідних заходів для виконання рішення суду, описавши та здійснивши арешт на нерухоме майно, а тому підстав для задоволення скарги у суду першої інстанції не було.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції керувався Порядком передачі матеріалів виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого або виконавчої групи, від одного державного виконавця до іншого, затвердженого наказом МЮУ №38/5 від 17.05.2004року, який втратив чинність 17.04.2012р.

Окрім цього, скарга боржника на дії ДВС судом першої інстанції розглянута у відсутності стягувача, який не залучався судом як заінтересована особа, не повідомлявся про її розгляд у визначений день та час, що позбавило ОСОБА_1, як сторону виконавчого провадження заперечувати проти доводів та вимог боржника.

Керуючись ст. 303, 307, 312-315, 317, 383-387 ЦПК України, ст. 52, 63 Закону України "Про виконавче провадження", колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 17 липня 2013 року скасувати.

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції Київської області Парія А.Г. відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно. Вона може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Шимків С.С.