Справа №461/3202/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.

при секретарях Кавчуку І.О., Думичі Р.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» про стягнення грошових коштів за договором вкладу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 24 липня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № ДФО-36-148061 строкового вкладу «Актив прибутковий»: процентна ставка - 9,45 % річних, строком на 458 днів - до 25 жовтня 2014 року. 24 липня 2013 року ОСОБА_2 на відкритий депозитний рахунок було внесено 10000 євро через касу банку.

Однак, 25 жовтня 2014 року вклад та відсотки позивачеві виплачені не були, чим банк, на думку позивача, допустив істотне порушення умов договору. Відповідно до розрахунку позивача, сума нарахованих відсотків за договором складає 1185,78 євро. Позивач просить суд стягнути з ПАТ «КБ «Актив-Банк» суму вкладу з урахуванням відсотків у загальній сумі 11185,78 євро.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити, посилаючись на обставини та доводи, викладені у позовній заяві. У судове засідання 14 травня 2015 року представник позивача не з'явився. У письмовій заяві просив справу слухати без його участі, не заперечував проти винесення судом заочного рішення (а.с.68).

Відповідач ПАТ «КБ «Актив-Банк» свого представника до суду не направило, хоча було повідомлене належним чином про дати, час та місце судових засідань по справі (а.с.15,48,49,67). Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи за відсутності представника відповідача від ПАТ «КБ «Актив-Банк» не надходило. Тому, за згодою представника позивача, у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив праву розглядати у заочному порядку.

Заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що 24 липня 2013 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «КБ «Актив-Банк» було укладено договір строкового вкладу «Актив прибутковий» № ДФО-36-148061, предметом якого стало розміщення ОСОБА_2 у банку строкового вкладу у сумі 10000 євро на умовах депозитного рахунку на відкритому рахунку НОМЕР_2 строком на 12 місяців та один день з 24 липня 2013 року по 25 липня 2014 року з виплатою процентів в день повернення вкладу, без права дострокового повернення вкладу. Ставка процентів склала 9,45 % річних (п. 1.3) (а.с.5).

Позивач вніс на депозитний рахунок суму у розмірі 10000 євро (а.с.7).

Додатковим договором № 1, укладеним між сторонами 17 липня 2015 року, внесені зміни до договору № ДФО-36-148061, згідно з якими встановлено строк вкладу 458 днів з 24 липня 2013 року по 25 жовтня 2014 року, днем повернення вкладу є 25 жовтня 2015 року (а.с.6).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23 грудня 2014 року № 838 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 грудня 2014 року № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноваженої особою Фонду на ліквідацію банку.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно з ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

Відповідно до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 липня 2012 року № 2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року № 1581/21893), а саме: п. 4.31 розділу V «Дії Фонду з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом його ліквідації», де зазначено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог не частіше ніж раз на квартал на підставі, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Однак, розглядаючи спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступних приписів законодавства.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною 2 статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Статтею 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування, виходячи із наведених норм ЦК України та умов договорів банківського вкладу.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» як джерело права при розгляді справ у суді застосовується Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини. Відмовляючись видати грошові кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж Протоколу є додатковою статтею Конвенції.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У порушення цих норм позивач позбавлений права користуватися своїм майном, де у даному випадку майном є грошові кошти, які відповідач до цього моменту так і не повернув.

Зокрема, ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Кошти - це гроші у національній або іноземній валюті (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно до пп.1.1, 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою НБУ № 516 від 03 грудня 2003 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за №1256/8577, вклад (депозит) - це грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних засадах на визначений строк зберігання чи без зазначення такого строку (під процент або дохід в іншій формі) і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті.

Аналіз положень ст.ст.192, 533 ЦК України, статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» дозволяє стверджувати, що при укладенні депозитного договору в доларах чи іншій валюті, а також при наявності у банку ліцензії, яка дозволяє йому здійснення операцій з валютними цінностями, заборгованість банку перед клієнтом за депозитним договором має бути повернута останньому добровільно чи в судовому порядку саме в іноземній валюті вкладу, а не у національній валюті гривні.

Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу, позивач передав, а відповідач прийняв на депозитний рахунок НОМЕР_2 грошові кошти у загальній сумі 10000 євро. Даний вклад позивачу у строк передбачений договором та додатковим договором № 1 виплачений не був, відтак підлягає стягненню з ПАТ «КБ «Актив-Банк» на користь ОСОБА_2 При цьому, суд, перевіривши розрахунок позивача, вважає за необхідне також стягнути з відповідача на його користь суму невиплачених відсотків у сумі 1185,78 євро, всього 11185,78 євро.

Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави необхідно стягнути суму 2581,68 грн. судового збору, виходячи з наступного розрахунку: 258167,80 грн. (сума стягнення у гривневому еквіваленті станом на 14 травня 2015 року за офіційний курсом НБУ) х 1 % / 100 % = 2581,68 грн.

Керуючись ст.ст. 212, 215-218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» про стягнення грошових коштів за договором вкладу задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) грошові кошти вкладу за договором строкового вкладу «Актив прибутковий» № ДФО-36-148061 віж 24 липня 2013 року у сумі 10000 (десять тисяч) євро, проценти у сумі 1185 (одна тисяча сто вісімдесят п'ять) євро 78 євроцентів, всього - 11185 (одинадцять тисяч сто вісімдесят п'ять) євро 78 євроцентів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» () на користь держави судовий збір у розмірі 2581 (дві тисячі п'ятсот вісімдесят одну) грн. 68 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.Д.Фролова