Справа № 163/2687/15-ц
Провадження № 2/163/364/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2015 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої судді - Гайдук А.Л.,

за участі секретаря - Горпинко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Позов обґрунтований тим, що 30.01.2015 року помер дід позивача ОСОБА_3, який за життя склав заповіт, яким усе приналежне йому майно заповів позивачу. До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 також увійшов житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою: смт.Головне, вул.Ф.Литвинюка, 19, Любомльського району Волинської області. Спадщину позивач прийняв в порядку ст.ст.1269, 1270 ЦК України, згідно поданої заяви, а спадкоємець, яка має право на обовязкову частку у спадщині, від спадщини відмовилась. Відповідно до ст.1297 ЦК України позивач звернувся до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадкове домоволодіння за заповітом, однак у вчиненні даної нотаріальної дії йому було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно, про що нотаріусом було винесено відповідну постанову. З викладених підстав позивач просив визнати за ним право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яке знаходиться в селищі Головне, вул.Ф.Литвинюка, 19, Любомльського району Волинської області.

Сторони в судове засідання не зявились.

Позивач у поданій позовній заяві одночасно просив розгляд справи проводити у його відсутності, а його представник, яка діє на підставі доручення, в канцелярію суду подала заяву, у якій також клопотала про розгляд справи за її відсутності.

Від відповідача в канцелярію суду також надійшла заява, відповідно до якої, остання позовні вимоги ОСОБА_1 визнала та просила справу розглядати за її відсутності.

За таких обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №166082, виданого виконавчим комітетом Головненської селищної ради Любомльського району Волинської області 02.02.2015 року, стверджено, що ОСОБА_3 помер 30.01.2015 року в смт.Головне Любомльського району Волинської області (а.с.5).

З копії довідки Головненської селищної ради Любомльського району Волинської області від 14.08.2015 року №1211 встановлено, що після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з: житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться в смт.Головне, вул.Ф.Литвинюка, 19, Любомльського району Волинської області; земельної ділянки площею 1,43 га, яка знаходиться на території Головненської селищної ради Любомльського району Волинської області, для ведення особистого селянського господарства (державний акт серії ЯБ №645917, виданий 12.04.2007 року). На день смерті ОСОБА_3, разом з останнім у спадковому будинку в смт.Головне по вул.Ф.Литвинюка, 19, Любомльського району Волинської області, проживала його дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 07.06.2015 року (а.с.5 на звороті).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно копії заповіту, посвідченого Головненською селищною радою Любомльського району Волинської області 25.10.2010 року, ОСОБА_3, на випадок своєї смерті, усе приналежне йому майно заповів своєму онуку - позивачу ОСОБА_1 (а.с.7).

Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем за заповітом, як дідом та онуком, доводиться: копією свідоцтва про народження позивача серії І-ЕГ №032058, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Любомльського районного управління юстиції Волинської області 13.06.2006 року; копією свідоцтва про народження матері позивача ОСОБА_5 серії І-ЯР №555169, виданого Головненською селищною радою Головнянського району Волинської області 11.12.1956 року, у якому батьком останньої записано «Якимук Гордій Архипович»; копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕГ №328519, виданого Головненською селищною радою Любомльського району Волинської області 14.03.1981 року, за яким ОСОБА_5 після укладення шлюбу присвоєно прізвище «Пук» (а.с.6, 6 на звороті).

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

У статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивач, як такий, що на день смерті ОСОБА_3 проживав окремо від останнього, спадщину прийняв у відповідності до положень ст.1269 ЦК України шляхом подання відповідної заяви у межах шестимісячного терміну, визначеного ст.1270 ЦК України, що підтверджується копією такої заяви, яка посвідчена Заболоттівською сільською радою Любомльського району 23.02.2015 року (а.с.8).

Відповідач ОСОБА_2, яка доводиться спадкодавцю дочкою та має обовязкову частку у спадщині, як непрацездатна особа за віком, від спадкової частки після смерті батька ОСОБА_3 відмовилась, про що заявила у посвідченій Заболоттівською сільською радою Любомльського району заяві від 14.08.2015 року (а.с.8 на звороті). При цьому, як встановлено з копії матеріалів спадкової справи №7/2015 року до майна померлого 30.01.2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 на момент смерті батька проживала окремо та з заявою в межах шестимісячного терміну після його смерті про прийняття спадщини в нотаріальну контору не зверталась.

ОСОБА_4, яка була дружиною спадкодавця ОСОБА_3 та померла 07.06.2015 року, за життя також заявила про свою відмову від обовязкової частки у спадщині після смерті чоловіка, що стверджується її заявою, посвідченою Головненською селищною радою Любомльського району Волинської області від 27.02.2015 року, доданою до копії матеріалів спадкової справи №7/2015 року (а.с.39).

З цих же матеріалів спадкової справи встановлено, що інших спадкоємців, в тому числі, які відповідно до ст. 1241 ЦК України мають право на обовязкову частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_3, немає (а.с.30-42).

Згідно п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину за законом (заповітом) на майно, яке підлягає реєстрації, здійснюється нотаріусом після подання правовстановлюючого документа та інформації про реєстрацію в електронному реєстрі житлового будинку. Якщо не подані такі відомості (інформація) та документи, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії.

Постановою приватного нотаріуса Любомльського районного нотаріального округу Волинської області від 06.08.2015 року №457/02-31 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в селищі Головне, вул.Ф.Литвинюка, 19, Любомльського району Волинської області, після смерті ОСОБА_3, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно (а.с.9).

Приналежність спадкодавцю ОСОБА_3 зазначеного нерухомого майна доводиться вищевказаною копією довідки Головненської селищної ради Любомльського району Волинської області від 14.08.2015 року №1211 (а.с.5 на звороті).

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 19.11.2015 року за №47994639, підтверджено відсутність записів щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: Волинська область, Любомльський район, смт.Головне, вул.Литвинюка Федора, 19, зокрема, щодо реєстрації його права власності, іпотеки, заборони відчуження.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Комплексним висновком відповідності державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам, містобудівній документації, правилам забудови, земельному та природоохоронному законодавству стверджено факт відповідності нерухомого майна: житлового будинку, веранди, літньої кухні, сараю, вбиральні, сараю, огорожі, воріт, які знаходяться в смт.Головне по вул.Ф.Литвинюка, 19, Любомльського району Волинської області, та їх придатність до експлуатації, а будинку - для проживання. Рішенням комісії рекомендовано узаконити вказане спадкове нерухоме майно за позивачем ОСОБА_1 (а.с.13-18).

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В порядку ч.1 ст.61 ЦПК України фактичні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, у звязку із визнанням позову, суд вважає доведеними.

Таким чином, зясовані по справі обставини свідчать, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, які знаходяться по вул.Ф.Литвинюка, 19, в смт.Головне Любомльського району Волинської області, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.15, 61, ч.4 ст. 174, ст.ст.212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 346, 392, 1223, 1233, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3, який помер 30 січня 2015 року, на нерухоме майно, яке знаходиться по вул.Ф.Литвинюка, 19, в селищі Головне Любомльського району Волинської області, і відповідно до технічного паспорта, виданого КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 12.10.2015 року, складається з житлового будинку А-1, веранди а, літньої кухні Б-1, сараю В-1, вбиральні Г, сараю Д-1, огорожі 1, воріт 2.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча : суддя А.Л. Гайдук