07.04.2015 Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - Скотаря А.Ю., при секретарі - Кречетовій М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, відшкодування збитків і неустойки, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що 04.09.2014 уклала з відповідачем два договори на виготовлення вхідних дверей та ПВХ конструкцій, які вчасно оплатила, проте відповідач зобов'язання за жодним з договорів не виконав, повертати сплачені кошти відмовляється, чим завдає їй матеріальної та моральної шкоди.
До суду представник позивача подав заяву про слухання справи за його відсутності, на задоволенні позову наполіг та просив ухвалити заочне рішення в разі неявки відповідача.
Відповідач до суду не з'явився, про дату й час слухання справи сповіщався належним чином, причин неявки не повідомив, що дозволяє розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочного рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: згідно договору на виготовлення вхідних дверей від 04.09.2014 (далі 1-й Договір) замовник (позивач) доручив виконавцю (відповідач), а останній зобов'язався виконати роботи з виготовлення та доставки вхідних дверей певних якості та технічних умов на суму 4600 грн. протягом 24-х робочих днів після оплати (а.с. 8).
За договором на виготовлення та доставку ПВХ конструкцій від 04.09.2014 (2-й Договір) позивач доручив відповідачу, а останній зобов'язався виготовити та доставити ПВХ конструкції певної якості на суму 3300 грн., з яких 1000 грн. замовник сплачує як завдаток, а повну вартість виробу має сплатити на користь виконавця протягом 10-ти днів після підписання договору. Виконавець протягом 24-х робочих днів після сплати повної вартості виробу зобов'язується виготовити та доставити його позивачу (а.с. 9).
Факт сплати завдатку за 2-м Договором підтверджується товарним чеком (а.с. 10).
З метою повного розрахунку за обома договорами позивач уклав з ПАТ «ОТП Банк» договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1, за яким отримав 6900 грн. Згідно п. 1.2.2.3. даного договору з метою контролю за цільовим використанням кредиту банк перераховує суму кредиту на користь продавця (відповідача) в рахунок оплати товару/послуги. Таке перерахування, у відповідності до п. 1.2.3., здійснюється протягом 3-х днів фактично з моменту укладення кредитного договору (а.с. 17).
За відсутності інших даних суд вважає, що 6900 грн. були перераховані банком на користь відповідача, як продавця послуг, наданих позивачеві, проте відповідач своїх зобов'язань не виконав.
Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
В ч. 2 ст. 651 ЦК України зазначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Предметом за кожним з договорів є виготовлення та доставка у визначений час виробу певної якості та технічної характеристики, чого відповідачем зроблено не було, що суд вважає істотними порушеннями договорів і такими, що тягнуть за собою їх розірвання.
На виконання положень 1-го Договору та кредитного договору банком на користь відповідача перераховані кошти в сумі 4600 грн. Враховуючи положення кредитного договору щодо строків перерахування коштів, суд допускає, що таке перерахування могло відбутись на третій день після укладення кредитного договору, тобто 08.09.2014.
Виходячи з цього виготовлення та доставка відповідачем вхідних дверей за 1-м Договором мало статись, враховуючи пункти 3.1. - 3.2.1, не пізніше 13.10.2014, що не відбулось. З 13.10.2014 до моменту подання позову (24.12.2014), минуло 72 дні.
Згідно п. 4.2. 1-го Договору в разі невиконання виконавцем п. 3.2. договору останній має сплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості договору за кожен день прострочення, в даному випадку сума неустойки складає 4,6 грн. х 72 дні = 331,20 грн.
За невиконання 2-го Договору, умови якого, за виключенням вартості, ідентичні 1-му Договору, неустойка становить: 3,3 грн. х 72 дні = 237,60 грн.
Згідно п. 2.2. 1-го та 2-го Договорів замовник передав виконавцю завдаток в сумі, відповідно, 4600 грн., що становить повну вартість виробу, та 1000 грн.
Завдатком, згідно ч. 1 ст. 570 ЦК України, є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.
В другому абзаці ч. 1 ст. 571 ЦК України зазначено, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.
З погляду на викладене, відповідач має повернути позивачеві подвійну суму завдатку, яка за 1-м Договором становить 9200 грн., а за 2-м - 2000 грн.
Враховуючи, що обидва договори підлягають розірванню з відповідними наслідками, передбаченими законодавством, позивачеві мають бути повернуті й кошти в сумі 2300 грн., сплачені відповідачу крім завдатку на виконання 2-го Договору.
В наслідок протиправних дій відповідача позивачка змушена звернутись до суду, сплачувати за це кошти, турбуватись через неможливість отримати оплачений товар та вчасно повернути кошти сплачені за нього. Це призвело до порушення нормальних життєвих умов позивачки, беззаперечно завдало їй моральних страждань, що потребує компенсації, розмір якої, на думку суду, завищений позивачем. 2000 грн., на думку суду, є достатньою компенсацією моральних страждань позивачки в даному випадку.
Договір доручення на вчинення дій, пов'язаних з оформленням та поданням позовної заяви, за відсутності інших документів на підтвердження сплати коштів за ним, як то квитанція, платіжне доручення чи інше, не є, на думку суду, доказом витрат на правову допомогу, отже такі витрати не підлягають відшкодуванню як не підтверджені.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову.
Судовий збір підлягає стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 23, 570, 571, 610, 611, 651, 653 ЦК України, -
Позов задовольнити частково.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 10 днів з моменту отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання його копії.

Суддя А.Ю. Скотар