Справа № 591/6737/15-ц
Провадження № 2/591/2544/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2015 року

Зарічний районний суд м. Суми у складі :

головуючого - судді Шелєхової Г.В.

секретаря Тищенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору та припинення нарахування відсотків за користування коштами,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач свої вимоги мотивує тим, що у 2008 році з відповідачем був укладенийдоговір на іпотечний кредит № SUС4G7 та додаткова угода на суму 43479, 48 доларів США. В якості забезпечення вимог банку по договору був укладений іпотечний договір та договір поруки з ОСОБА_2 Позивач вважає, що істотно змінилися обставини, якими він керувався при укладенні договору, а саме у 2010 році відбулася реалізація квартири, котра виступала забезпеченням зобовязання за іпотечним договором та з метою придбання якої був оформлений іпотечний кредит та додаткова угода до нього. Зростання курсу долару також позбавило його можливості виконувати взяті на себе зобовязання. В добровільному порядку банк розірвати договір не погодився, тому просить визнати договір про іпотечний кредит розірваним, припинити нарахування відсотків на грошові кошти за договором про іпотечний кредит та додатковою угодою та стягнути з відповідача на його користь судовий збір.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали.

Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що наявне рішення суду про стягнення заборгованості по кредитному договору з відповідача, яке звернуте до виконання, але фактично не виконується. Позивач брав на себе всі кредитні ризики, що підтверджується додатком до кредитного договору. Просив в позові відмовити в зв»язку з необґрунтованістю.

Суд, заслухавши пояснення зявившихся учасників процесу, дослідивши матеріали даної справи, матеріали цивільної справи № 2/ 1805/1775/2012, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 18 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит, згідно з яким відповідач отримав кредит в сумі 200737,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік зі строком погашення не пізніше 18 лютого 2038 року (а. с. 9-12).

18 лютого 2008 року в забезпечення цього договору ПАТ КБ «Приватбанк» уклав з ОСОБА_2 договір поруки, відповідно до якого останній зобовязався відповідати перед банком за погашення заборгованості по зобовязаннях ОСОБА_1 за договором на засадах солідарного боржника в разі невиконання або прострочення виконання ним умов кредитного договору (а. с. 18-19).

19 серпня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанком» та боржником укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 18 лютого 2008 року, згідно якої станом на 19 серпня 2008 року залишок заборгованості 200657,85 грн. був переведений в іншу валюту 43 479, 49 дол. США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1, 17% (а. с. 13-15). Дана угода була укладена на підставі заяви позивача від 13 серпня 2008 року про конвертацію залишку заборгованості за іпотечним кредитом в валюту долари США. (а. с. ). Відповідно до додатку № 1 до договору № SUС4G7 від 18.02.2008 року валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе позичальник.

Позивач належним чином не виконував умови договору, не проводив оплату за іпотечним договором.

22.04.2010 року відбулася реалізація квартири, яка виступала забезпеченням зобов»язання за іпотечним договором, Отримані від її реалізації кошти були зараховані в рахунок заборгованості, яка виникла у позивача перед відповідачем, але ця заборгованість була погашена не в повному обсязі..

Зарічний районний суд рішенням від 15 серпня 2012 року стягнув заборгованість в сумі 35 870,72 доларів США, що в гривневому еквіваленті складало 286 599,88 грн.з ОСОБА_1 Цим же рішенням було визнано частково недійсним договір поруки № SUC4G7 від 18 лютого 2008 року, що був укладений між кредитором ЗАТ «Приватбанк» та поручителем ОСОБА_2 в частині зобов'язання відповідати перед банком за додатковими угодами до договору про іпотечний кредит № SUC4G7 від: 18 лютого 2008 року як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому (п. 1 договору поруки), а також в частині надання договором поруки згоди на зміну умов договору про іпотечний кредит без додаткового погодження змін з поручителем (п.1.5 договору поруки) та припинено дію договору поруки № SUC4G7 від 18 лютого 2008 року, що був укладений між Закритим акціонери товариством «Приватбанк» та поручителем ОСОБА_3.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 25 вересня 2012 року визнано поруку за договором поруки від 18 лютого 2008 року за № SUC4G7 такою, що припинена внаслідок укладення додаткової угоди від 19 серпня 2008 року. В позовних вимогах ОСОБА_2 про визнання недійсними п.п.1 та 1.5 Договору поруки від 18.02.2008 року відмовлено В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вказане рішення суду звернуто до виконання, але фактично не виконується. Вказану обставину сторни не заперечують. Позивач мотивує це тим, що у нього відсутні кошти на погашення заборгованості.

Відповідач категорично заперечує проти розірвання договору.

Статтею 651 ЦК України передбачені підстави для зміни або розірвання договору. У судовому порядку ці питання вирішуються, якщо сторони договору не досягли згоди і одна із заінтересованих сторін звернулась з вимогами до суду з двох підстав: має місце істотне порушення договору другою стороною; наявні інші випадки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч.2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які він неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

В п. 15 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" за № 5 від 30.03.2012 року зазначено, що при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно. До того ж, вимагаючи розірвання договору на підставі статті 652 ЦК України на позивача покладається, у відповідності до статті 60 ЦПК України, обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Крім того, відповідно до статті 36 Закону України Про ОСОБА_4 України офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється ОСОБА_4 Банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю, встановлюються ОСОБА_4 Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління ОСОБА_4 Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України та відповідно до додатку № 1 до кредитного договору № SUC4G7 валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе позичальник. Позивачем не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Посилання позивача на відсутність коштів також не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобовязання.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України).

Отже, позивач зобовязаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства.

На даний час зобов'язання за Договором позивачем не виконані, підстав для розірвання договору, передбачених законом, позивач не навів, посилання позивача на погіршення його майнового стану через обстановку в країні суд не може вважати підставою для припинення зобов'язання за кредитним договором. Також позивачем не доведено наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у зв'язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. При укладенні кредитного договору та додатків до нього позивач був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них та йому наданий кредит в обумовленій договором сумі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити в зв»язку з необгрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 625, 651,652 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в зв»язку з необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Шелєхова