АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення безпідставно набутих коштів.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 14.01.2011 р. відповідач був зобов'язаний провести з 01 лютого 2009р. перерахунок нарахованої процентної ставки по кредиту з 26,88% до 14,04 % та перерахунок сплачених позивачем коштів, проте рішення суду не виконав.

Просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 17744грн.98коп., а також пеню в сумі 3732грн.23коп.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судове засідання сторони не з'явилися, про день і час повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників судового розгляду справи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 06 липня 2007р. між ОСОБА_2 та Приватбанком, правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір № PLGWGA 00000041, відповідно до умов якого банком позичальнику надано кредит в сумі 56000 грн., зі сплатою 14,04% річних та строком дії договору з 06 липня 2007р. по 06 червня 2017р.

Матеріали справи свідчать, що у подальшому банк в односторонньому порядку змінив умови договору й збільшив відсоткову ставку за користування кредитом.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської обл. від 14 січня 2011р. в справі за позовом ОСОБА_2 до відповідача про визнання одностороннього підняття процентної ставки незаконним, стягнення моральної шкоди одностороннє підняття відсоткової ставки по кредитному договору з 01 лютого 2009р. у розмірі 26,88% визнано незаконним.

Зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» провести перерахунок з 01 лютого 2009р. нарахованої процентної ставки по кредиту в розмірі не вище 14,04% на рік у відповідності з умовами погодженого сторонами кредитного договору від 06 липня 2007р. та перерахунок сплачених позивачем в рахунок погашення кредиту коштів, виходячи з узгодженої процентної ставки (14,04%).

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що банк не виконав рішення Гребінківського районного суду Полтавської обл. від 14 січня 2011р. в частині перерахунку процентної ставки за умовами кредитного договору, а тому отримані банком без достатньої правової підстави (ст.1212 ЦК України) грошові кошти в сумі 17 744 грн. підлягають стягненню на користь позивача.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Матеріалами справи безспірно доведено існування між сторонами договірних відносин, що склалися на підставі кредитного договору PLGWGA 00000041№254/2012-222 від 06 липня 2007р.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Отже, за змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під вiдсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Вiдповiдно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч. 1-2 ст.509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Матеріали справи свідчать, що відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, в порядку виконання сторонами умов депозитного договору.

Крім того, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору.

За таких обставин, ураховуючи, що доказів визнання укладеного правочину - кредитного договору, недійсним або його розірвання не надано, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно.

Відповідно до положень ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими для виконання на всій території України.

Згідно ч.1, 2 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України ( ст.2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Встановлено, що рішенням Гребінківського районного суду Полтавської обл. від 14 січня 2011р. зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» провести перерахунок з 01 лютого 2009р. нарахованої процентної ставки згідно укладеного між сторонами кредитного договору в розмірі не вище 14,04% та перерахунок сплачених позивачем в рахунок погашення кредиту коштів.

Отже, є таке, що набрало законної сили, рішення суду, яким зобов'язано відповідача вчинити певні дії на користь ОСОБА_2

З урахуванням положень ч.5 ст.124 Конституції України, ч.1, 2 ст.14 ЦПК України рішення Гребінківського районного суду Полтавської обл. з метою поновлення прав та законних інтересів ОСОБА_2 підлягає виконанню.

Суд першої інстанції, викладаючи мотиви прийнятого рішення, встановив факт перебування на примусовому виконанні зазначеного рішення суду у відділі державної виконавчої служби Жовтневого району м. Дніпропетровська та те, що відповідач не виконав судове рішення.

Разом з тим, такі висновки суду нічим не підтверджені.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про невиконання відповідачем рішення суду та наявність переплати ОСОБА_2 боргових зобов'язань у сумі 17 744грн. 98коп.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на долучений до справи розрахунок заборгованості за договором, складений ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 27 травня 2010р., яким підтверджується нарахування банком з лютого 2009р. 26,88 % за користування кредитом /а.с.95/, а також дані наявного у справі розрахунку за договором станом на 21 вересня 2011р., у відповідності до яких ОСОБА_2 відповідачем за користування чужими грошима за весь період користування кредитними коштами, починаючи з 09.07.2007р., була нарахована відсоткова ставка, у розмірі 14,04% /а.с.92/.

Вказані обставини мають істотне значення для правильного вирішення справи, проте залишилися поза увагою суду та належної оцінки у рішенні, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначене дає підстави для висновків про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення й неправильне застосування норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права.

За таких обставин, рішення районного суду підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заявленого ОСОБА_2 позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/5619/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7531/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.