Провадження №2/761/5746/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги; трьох відсотків річних, інфляційних втрат, -

в с т а н о в и в :

В липні 2014 року позивач КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 24.09.2010 року по 13.01.2012 року у розмірі основного боргу - 42 970,63 грн.; інфляційні нарахування у розмірі - 2 056,95 грн., 3,0 % річних в сумі - 4 160,47 грн. та комунальні послуги за договором №ДЕ-056 від 01.02.2012 року за період з 15.02.2012 року по 28.02.2014 року у розмірі основного боргу - 36 603,43 грн.; інфляційні нарахування у розмірі - 110,68 грн., 3,0 % річних в сумі - 1 321,63 грн., а також понесені судові витрати.

В липні 2015 року позивач КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» збільшив свої позовні вимоги, пред»явивши вимоги до відповідачів ОСОБА_1 (надалі по тексту Відповідач 1) та ОСОБА_2 (надалі по тексту Відповідач 2), в якому із урахуванням вимог заяви про зменшення позовних вимог від 02.12.2015 року просив стягнути солідарно з відповідачів за період з 08.08.2011 року по 28.02.2014 року у розмірі основного боргу - 28 609 грн. 20 коп.; інфляційні нарахування у розмірі - 138,21 грн. та 3 % річних в сумі - 858,28 грн. та судовий збір в сумі - 862,24 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі в рівних долях є власниками нежитлового приміщення площею - 95,3 кв.м. в будинку №7-9 по пров.Артилерійській в м. Києві, куди позивачем надаються комунальні послуги, які відповідачі отримував, але не в повному обсязі сплачують плату за комунальні послуги. Так, відповідачу надавались комунальні послуги, про що було складено акти звіряння розрахунків КП ЖЕки станом на 01.10.2010 року і КП ЖЕК «Дегтярівське» передало довідку про заборгованість відповідача до КП УЖГ. В подальшому до нежитлового приміщення відповідача також надавались комунальні послуги і була сформована подальша заборгованість. 01.02.2012 року між позивачем та Відповідачем було укладено договір №ДЕ-056 про надання послуг з опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, за яким також у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, що обрахована по 28.02.2014 року. Претензій щодо якості та кількості таких послуг від відповідача не надходило. До того ж відповідачі отримували від позивача рахунки на оплату коштів за комунальні послуги, однак платежі не здійснювали взагалі, внаслідок чого утворився борг за визначені у позові періоди. Відповідачі у добровільному порядку борг не погашають, хоча позивач направляв на його адресу претензії, але у зв»язку з їх ігноруванням позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути інфляційні втрати та 3,0 % річних. При цьому, представник позивача просив суд стягнути з відповідачів заборгованість, розраховану в межах строків позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги згідно останньої заяви про зменшення позовних вимог підтримав в повному обсязі та просив суд її задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд застосувати щодо вимог до відповідача 2 позовну давність, зважаючи на пред»явлення до нього позову в липні 2015 року, а загалом просив вирішити справу із наслідками застосування строків позовної давності, надавши правову оцінку доводом щодо нарахування коштів за спожиту теплову енергію.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини у справі, судом встановлено, що комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року.

Дане підприємство за відповідну плату здійснює забезпечення власників та наймачів жилих та нежитлових приміщень (споживачів) житлово-комунальними послугами та забезпечує збір платежів від споживачів на користь виробників послуг (п. 2.2. статуту) (а.с.4-6).

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується та визнається сторонами, що в силу ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає, то відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по ? частині нежитлового приміщення площею - 95,3 кв.м. за адресою: м.Київ, провул..Артилерійській, 7-9, що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.05.2009 року та реєстрацією його у реєстрі правочинів (а.с.14-16).

Таким чином, відповідачі як власники вказаного нерухомого майна є споживачами житлово-комунальних послуг, які йому за відповідну плату постачає позивач.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує.

Крім того, за умовами п.4.2.1 укладеного 01.02.2012 року між сторонами договору №ДЕ-056 відповідачі погодились на виконання ним свого обов»язку по оплаті послуг у встановлений договором строк, який передбачено п.п.3.2 Договору (у разі застосування щомісячної системи оплати послуг, платежі вносяться не пізніше 25-го числа місяця, що настає за розрахунковим) (а.с.9-11).

Як встановлено судом, заборгованість відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 за спожиті житлово-комунальні послуги загалом становить - 28 609,20 грн., на які нараховано інфляцію у розмірі - 138,21 грн. та 3,0 % річних в сумі - 858,28 грн. та вказана заборгованість утворилася, внаслідок систематичної не сплати нарахувань за період з 08.08.2011 року по 28.02.2014 року.

З приводу погашення вказаної заборгованості відповідачу позивачем неодноразово направлялись претензійні листи, які були залишені ОСОБА_1 поза увагою та заборгованість нею сплачена не була.

Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною.

Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням, де серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги.

Наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачем, а отже, і виникнення цивільних прав і обов'язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідачів (водопостачання, опалення), а відповідачі отримують та користуються даними послугами та відповідно зобов'язані здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг.

Так, позивачем нараховувались кошти відповідачу за фактичне споживання ними теплової енергії згідно показань лічильника за відповідний період.

Таким чином, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст.11 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача суму боргу за житлово-комунальні послуги за період за період з 08.08.2011 року по 28.02.2012 року.

Між тим, стороною відповідача ОСОБА_2 було заявлено про застосування позовної давності, оскільки позов до нього було пред»явлено лише в липні 2015 року. Вказану заяву суд вважає за необхідне задовольнити з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свої о права або про особу, яка його порушила.

За ч.3. ч.4 ст.267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, зважаючи на пред»явлення позову до ОСОБА_2 10.07.2015 року у відсутність доказів здійснення її оплати ним за цей період, необхідно застосувати до вимог до 10.07.2012 року строки позовної давності.

При цьому, як встановлено судом відповідачі є власниками нежитлового приміщення по пров.Артилерійському,7-9 в м.Києві в рівних долях, а тому згідно ст.ст.317, 322 ЦК України слід стягнути заборгованість з відповідачів пропорційно до відповідної частини нерухомого майна, у зв»язку із володінням яким вони зообов»язані сплачувати кошти за житлово-комунальні послуги.

Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості за період з 08.08.2011 року по 28.02.2014 року у розмірі основного боргу - 21 582 грн. 15 коп., а з ОСОБА_2 суму заборгованості за період з 10.07.2012 року по 28.02.2014 року у розмірі основного боргу - 7 027 грн. 05 коп.

Між тим, суд не приймає до уваги посилання представника відповідачів про невірність розрахунків позивача з огляду на те, що ним не було спростовано належними і допустимими доказами розрахунки позивача та своїх розрахунків боргу суду надано не було.

Вимоги позивача в частині стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати грошових коштів за житлово-комунальні послуги є обґрунтованими і в цій частині позов також підлягає задоволенню в повному обсязі шляхом їх стягнення за період з 08.08.2011 року по 28.02.2014 року, що були нараховані на суму основного боргу - 28609,20 грн. - інфляційні нарахування у розмірі - 138,21 грн. та 3,0 % річних в сумі - 858,28 грн.

Зокрема, статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що всі заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача заборгованості з відповідачів із урахуванням застосування до боргу відповідача ОСОБА_2 строку позовної давності до вимог до 10.07.2012 року та стягнення іншої заборгованості пропорційно до зареєстрованого по ? частині права власності на нерухоме майно за відповідачами.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 143 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 212 - 215, 217, 218, 223, 224, 228, 294 ЦПК України; ст. ст. 257, 264, 267, 322, 360, 509, 525, 526, 610, 612, 625, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України; ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» суму заборгованості за період з 08.08.2011 року по 28.02.2014 року у розмірі основного боргу - 21 582 грн. 15 коп.; інфляційні нарахування у розмірі - 75 грн. 35 коп.; 3 % річних в сумі - 647 грн. 48 коп. та судовий збір в сумі - 143 грн. 00 коп., а всього в сумі - 22 447 грн. 98 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» суму заборгованості за період з 10.07.2012 року по 28.02.2014 року у розмірі основного боргу - 7 027 грн. 05 коп.; інфляційні нарахування у розмірі - 62 грн. 86 коп.; 3 % річних в сумі - 210 грн. 81 коп. та судовий збір в сумі - 143 грн. 00 коп., а всього в сумі - 7443 грн. 72 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: