Ухвала іменем україни 11 листопада 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В., розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Східукрторг» в особі Сєвєродонецької філії № 9 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення майна, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 листопада 2014 року, додаткове рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 травня 2015 року, в с т а н о в и л а: У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Східукрторг» в особі Сєвєродонецької філії № 9 (далі - ТОВ «Східукрторг») про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення майна. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він у травні 2011 року купив пасажирський автобус марки «SCANIA» модель «K 113 TLA». У червні 2011 року він зареєстрував транспортний засіб за місцем свого мешкання у ВРЕР м. Стаханов УДАІ УМВСУ в Луганській області, про що йому 07 червня 2011 року було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, а також державний номерний знак НОМЕР_1. Зазначав, що даний автобус був придбаний з метою зайняття підприємницькою діяльністю з наданням послуг по перевезенню пасажирів. Вказував, що 07 червня 2011 року видав на ім'я ОСОБА_2 довіреність, якою уповноважив її бути його представником з питань, пов'язаних з вчиненням правочинів щодо експлуатації та продажу належного йому спірного автобусу. 20 серпня 2012 року подавши до приватного нотаріуса, який видав зазначену вище довіреність, заяву про скасування виданої ним ОСОБА_4 довіреності, згодом дізнався, що спірний автобус вже був знятий з реєстрації та проданий. Зазначав, що спірний автобус вибув з його володіння поза його волею та кошти від продажу він не отримував. Враховуючи вище викладене просив суд визнати договір купівлі-продажу недійсним та повернути йому майно. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06 травня 2015 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу -автобуса «SCANIA R 113 TLA», державний номерний знак НОМЕР_1, оформлений довідкою-рахунком від 18 липня 2012 року № ДПІ 412733. Зобов'язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 транспортний засіб - автобус «SCANIA R 113 TLA», державний номерний знак НОМЕР_1. Додатковим рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 січня 2015 року зобов'язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 транспортний засіб - автобус «SCANIA R 113 TLA», державний номерний знак НОМЕР_1. У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте таким вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що договір купівлі-продажу за своєю природою є відплатним правочином, але відповідач грошових коштів за проданий автобус позивачу не передавав, та оспорюваним, оскільки процес формування волі однієї із сторін є деформованим внаслідок наявності зловмисної домовленості представника ОСОБА_2 з другою стороною, тобто волевиявлення не відображає справжню волю як мінімум однієї сторони. З такими висновками судів погодитись не можна виходячи з наступного. Судами встановлено, що ОСОБА_1 належав на праві власності автомобіль марки « SCANIA R 113 TLA», 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований ВРЕР м. Стаханова УДАІ УМВСУ в Луганській області 07 червня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, виданим УДАІ УМВСУ в Луганській області. Згідно з копією довіреності, посвідченою приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Хрипуном М.М. 07 червня 2011 року, зареєстрованою в реєстрі за № 1484, ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником в органах ДАІ, МРЕВ та всіх інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань, пов'язаних з вчиненням правочинів щодо експлуатації та продажу (за ціну та на інших умовах за його розсудом) належного йому на праві власності автомобіля, зареєстрованого ВРЕР м. Стаханова УДАІ УМВСУ в Луганській області 07 червня 2011 року, що підтверджується зазначеним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 з 18 липня 2012 року власником транспортного засобу марки «SCANIA R 113 TLA», 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, є ОСОБА_3 Згідно з копією тимчасового реєстраційного талону НОМЕР_4, автобус «SCANIA R 113 TLA», державний номер НОМЕР_1, 01 жовтня 2012 року ОСОБА_3 передала право користування транспортним засобом ОСОБА_6 Відповідно до вимог ч. 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Відповідно до ст. 10 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність. Проте у порушення зазначених норм суди, визнаючи договір купівлі-продажу недійсним внаслідок зловмисної домовленості сторін, не вказали, на підставі яких доказів такі обставини встановлені, а тому дійшли передчасного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 листопада 2014 року, додаткове рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 травня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана Г.В. Юровська