АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/4103/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 619/5130/14-ц Жорняк О.М.
Категорія: спадкові Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Кругової С.С.,

Міненкової Н.О.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину домоволодіння,-

ВСТАНОВИЛА :

13 жовтня 2014 року позивачі, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом в якому просили визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 по 1/12 частині житлового будинку з надвірними будівлями розташованого в АДРЕСА_1 за кожною.

Свої вимоги, обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, який їм, чоловіком та сином. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/4 частину зазначеного вище житлового будинку з надвірними будівлями , яка належала спадкодавцю на підставі договору довічного утримання, посвідченого 23 лютого 2007 року державним нотаріусом Дергачівської державною нотаріальною конторою Харківської області, відповідно до якого позивач ОСОБА_8 передала у його власність та власність його дружини, ОСОБА_5 в рівних частках 1/2 частину спірного житлового будинку з надвірними будівлями, тобто по 1/4 кожному.

Як на підставу зазначених позовних вимог позивачі, з посиланням на ч.1 ст. 757, ст. 1261 ЦК України, зазначають, що вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 та на момент його смерті постійно проживали разом з ним за зазначеною вище адресою та після закінчення шести місяців після смерті ОСОБА_7 , вони звернулися з заявами до нотаріальної контори з проханням про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/12 частині вказаного житлового будинку з надвірними будівлями кожній, однак нотаріус своїми постановами від 24 та 26 вересня 2014 року відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані частини житлового будинку та надвірні будівлі.

ОСОБА_3 вказані позовні вимоги визнала частково та 02.12.2014 року звернулась до суду з зустрічною позовною заявою в якій просила суд визнати за нею право власності за законом після смерті ОСОБА_7 на 1/8 частку домоволодіння АДРЕСА_1. Свої зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є дочкою померлого ОСОБА_7 , а позивачі за первісним позовом є відповідно: її бабусею та матір»ю та на момент смерті батька також постійно проживала з ним в житловому будинку за вказаною адресою.

Як на підставу своїх зустрічних позовних вимог ОСОБА_9, з посиланням на вимоги ч.2 ст. 757, ст. 1261 ЦК України ,зазначала на те, що право на спадщину після смерті батька за законом має вона та її мати-позивач ОСОБА_5 та такого права не має позивач ОСОБА_6 як відчужував частини спірного домоволодіння за договором довічного утримання від 23 лютого 2007 року та також зазначає на відмову нотаріуса в видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 16 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволені повністю, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 - частково. Суд визнав за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом по 1/12 частини вказаного житлового будинку з надвірними будівлями за кожною та відмовив ОСОБА_3 в задоволенні зустрічних позовних вимог в іншій частині.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити вказане рішення суду першої інстанції та визнати за нею та ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 по 1/8 частині спірного житлового будинку з надвірними будівлями та відмовити ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує неправильним застосуванням судом першої інстанції до виниклих між сторонами правовідносин норм матеріального права, а саме ст. 757 ЦК України та зазначає, що зі спадком після сина до ОСОБА_6 повинні відійти і його обов»язки по договору довічного утримання щодо її утримання , у зв»язку з чим в одній особі ОСОБА_6 поєднуються права обох сторін за договором, як набувача , так і відчужувача, що є неможливим та саме ці обставини стали підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7

В запереченнях на апеляційну скаргу позивачі за первісним позовом, посилаючись на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги позивачів за первісним позовом та частково - зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 і визнаючи за кожною із сторін право власності по 1/12 частини житлового будинку з надвірними будівлями за зазначеною адресою в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції, з посиланням на ч.1 ст. 747 та 1261 ЦК України, що сторони як спадкоємці першої черги за законом мають рівні права щодо спадкування зазначеної вище частини домоволодіння, спадщина на яку в розмірі 1/4 частини відкрилась після смерті спадкодавця ОСОБА_7

Однак повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

Так, судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та сторонами ця обставина не заперечується, що 23 лютого 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчений договір довічного утримання, відповідно до якого ОСОБА_6 передано у власність ОСОБА_7 та ОСОБА_5 і рівних частках кожному ? частину зазначеного вище житлового будинку з надвірними будівлями, який було зареєстровано 23.02.2007 року в Державному реєстрі правочинів (а.с.6, 8).

Як свідчить п.4 умов зазначеного договору, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зобов»язувались довічно і повністю утримувати ОСОБА_6,забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберіггати в її безкоштовному довічному користуванні вказану в цьому договорі ? частину житлового будинку з надвірними будівлями. Вартість матеріального забезпечення ОСОБА_6 ( харчування, одягу, огляду і необхідної допомоги визначена сторонами в розмірі 300,00 грн. кожного місяця.

Відповідно до п. 5 умов зазначеного договору, він може бути розірваний за згодою сторін, а в разі невиконання його сторонами та відмови від добровільного розірвання однієї із сторін - у судовому порядку.

Матеріали справи також свідчать про те, що при укладанні зазначеного договору державним нотаріусом Дергачівської нотаріальної контори була накладена заборона відчуження зазначеної в договорі ? частини вказаного житлового будинку з надвірними будівлями, який належить ОСОБА_7 та ОСОБА_5 до припинення чи розірвання договору довічного утримання та вказана заборона 23.02.2007 року занесена нотаріусом до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна (а.с.7,9).

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов»яззується забезпечити відчужувача утриманням та або доглядом довічно.

Стаття 755 ЦК України встановлює підстави припинення договору довічного утримання ( догляду), якими є: розірвання такого договору на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов»язків, незалежно від його вини, а також припинення договору довічного утримання ( догляду) зі смертю відчужувача.

В частина 1 та 2 ст.757 ЦК України встановлено, що обов'язки набувача за договором довічного утримання ( догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Якщо спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття майна, що було передане відчужувачем, право власності на це майно може перейти до спадкоємця за законом.

Якщо у набувача немає спадкоємців або вони відмовились від прийняття майна, переданого відчужувачем, відчужувач набуває право власності на це майно. У цьому разі договір довічного утримання ( догляду) припиняється.

Судом першої інстанції також встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та сторонами ці обставини не заперечується, що ОСОБА_7 , який на підставі вказаного вище договору довічного утримання, набув право власності на ? частину зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на момент його смерті сторони у справі, які відповідно до ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця , постійно з ним проживали та були зареєстровані в спірному житловому будинку та від спадщини ніхто із сторін не відмовився.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами , що приватним нотаріусом Дергачівської нотаріальної контори від 24 та 26 вересня 2014 року сторонам у справі відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 та підставою такої відмови слугувало те , що поєднанням в одній особі Відчужувача та Набувача за договором довічного утримання , а саме таке поєднання ОСОБА_6, виконання умов договору довічного утримання є неможливим ( а.с.30, 31, 70).

Згідно до вимог ч.1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

В ч.3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що залежали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом вказані норми права передбачають , що спадкуванням є відносини правонаступництва, за яких відбувається перехід прав та обов»язків від фізичної особи, яка померла( спадкодавця) до інших осіб( спадкоємців) та вказані права і обов»язки ,що не припинились внаслідок його смерті переходять до спадкоємців спадкодавця у сукупності , тобто спадкоємець не може окремо прийняти права, а від обов»язків відмовитися чи навпаки, тобто спадкоємець не може окремо прийняти права, а від обов»язків відмовитися чи навпаки.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що після смерті ОСОБА_7. відкрилась спадщина у вигляді належної йому на праві власності на підставі договору довічного утримання 1/ 4 частини вказаного житлового будинку з надвірними будівлями, при цьому дія зазначеного договору довічного утримання не припинилась (ст. 755 ЦК України), від так після його смерті до спадкоємців за законом переходять як право на спадкування вказаної частини житлового будинку з надвірними будівлями , так і обов»язки спадкодавця, визначені в пункті 4 умов вказаного договору довічного утримання, щодо забезпечення ОСОБА_6 харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберігання в її безкоштовному довічному користуванні ? частини вказаного житлового будинку з надвірними будівлями, з вартістю її матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги в розмірі 300,00 грн. кожного місяця.

Оскільки дія договору довічного утримання не припинилась до ОСОБА_6, як відчужувача спірної частини житлового будинку спадкодавцю ОСОБА_7, не можуть перейти визначенні цим договором зазначені вище обов»язки спадкодавця та такі обов»язки переходять до спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було нею передане спадкодавцю (ч.1 ст. 747 ЦК України).

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права також свідчать про те, що виниклі між ОСОБА_6 , як відчужувачем спірної частини житлового будинку з надвірними будівлями за договором довічного утримання та ОСОБА_5 і ОСОБА_11, як спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 , регулюються нормами ст. 757 ЦПК України, а також те, що ОСОБА_6 не може бути спадкоємцем ОСОБА_7, оскільки не може успадкувати його обов»язки, визначені в п.4 умов договору довічного утримання, які після смерті ОСОБА_7 не припинились, як і не припинилась дія цього договору.

Суд першої інстанції, вірно визначивши правовідносини, які виникли між сторонами та закон, який їх регулює, прийшов до помилкового висновку проте, що ОСОБА_6 як спадкоємець першої черги за законом після смерті свого сина ОСОБА_7, може успадкувати, як його право власності на частину спірного житлового будинку, набуті ним на підставі вказаного вище договору довічного утримання, так і його, визначені п.4 умовами цього договору обов»яки, щодо свого довічного утримання та догляду , у зв»язку з чим прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 та як наслідок,невірно визначив розмір часток в праві на спадкування за законом ОСОБА_5 та ОСОБА_3

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні та його скасуванню в частині визначення судом розміру часток ОСОБА_5 та ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 та в частині визнання за ОСОБА_6 права в власності в порядку спадкування за законом на 1/12 частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями, як таке, що ухвалено судом першої інстанції при неправильному застосування зазначених вище норм матеріального права ( п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням в цій частині нового рішення про визнання за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 права власності по 1/8 частині спірного домоволодіння з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 та відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, з зазначених вище підстав.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню його без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 319, 218 ЦПК України, судова колегія ,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4 , задовольнити.

Змінити рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 квітня 2015 року, скасувавши його в частині визначення судом розміру часток ОСОБА_5 та ОСОБА_11 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 та в частині визнання за ОСОБА_6 права в власності в порядку спадкування за законом на 1/12 частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7.

Визнати за ОСОБА_11 право власності на 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7.

Відмовити ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя :

Судді :