Справа № 203/5525/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Маймур Ф.Ф.,

при секретарі Авраменко А.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що в липні 2015 року вона дізналась про арешт, накладений на все її рухоме та нерухоме майно в межах виконавчих проваджень №22672797 та №32238734, відкритих для примусового виконання судового наказу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська №2н-112/10 від 15 березня 2010 року. Звернувшись до Кіровського ВДВС ДМУЮ для ознайомлення із матеріалами вказаних виконавчих проваджень, позивач отримала відповідь, що такі виконавчі провадження знищені згідно акту від 23 січня 2015 року. За таких обставин, а також вказуючи, що у відношенні позивача інших незавершених виконавчих проваджень немає, відтак існування арешту, накладеного на майно позивача, є безпідставним і призводить лише до обмеження права власності позивача, остання просила суду усунути їй перешкоди у користуванні майном шляхом скасування спірного арешту, накладеного відповідачем.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив факт існування арештів, знищення виконавчих проваджень, в межах яких такий арешт було накладено, підтвердив відсутність на виконанні в Кіровському ВДВС ДМУЮ незавершених виконавчих проваджень відносно позивача, в звязку із чим проти задоволення позову не заперечував.

Вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що Кіровським ВДВС ДМУЮ в 2010 році були відкриті виконавчі провадження №22672797 та №32238734 з примусового виконання судового наказу за №2н-112/10, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 15 березня 2010 року, і в межах даних виконавчих проваджень державним виконавцем Кіровського ВДВС ДМУЮ своєю постановою про відкриттям виконавчого провадження №В-8/650 від 18 листопада 2010 року накладено арешт на все майно ОСОБА_3 як боржника (а.с.3-4).

23 січня 2015 року Кіровським ВДВС ДМУЮ матеріали виконавчих проваджень №22672797 та №32238734 знищені у звязку із закінченням строків їх зберігання, однак накладений в межах таких виконавчих проваджень арешт не скасований і дотепер (а.с.3-6).

Як встановлено судом, підтверджено представниками сторін та не спростовується матеріалами цивільної справи, відносно позивача на теперішній час відсутні незавершені виконавчі провадження, які перебувають на виконанні в Кіровському ВДВС ДМУЮ.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані положеннями Закону України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, ЦК України.

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.124 Конституції України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Нормами ст.41 Конституції України, ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом.

Згідно ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

За змістом ст.ст.30, 47-50 Закону України «Про виконавче провадження», п.3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, слідує, що у випадку завершення виконавчого провадження державний виконавець виносить відповідну постанову, в якій окрім іншого зазначає наслідки завершення відповідного виконавчого провадження такі як зняття арешту, накладеного в межах завершеного виконавчого провадження і для його виконання.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення в повному обсязі. Свою правову позицію і ухвалене ні її підставі рішення суд мотивує тим, що за змістом наведених вище норм законодавчих і підзаконних нормативних актів державний виконавець при завершенні виконавчого провадження (а знищення матеріалів незавершеного виконавчого провадження є неможливим) повинен зняти арешт з майна боржника, накладений в межах виконавчого провадження, зазначивши про це у своїй постанові про завершення виконавчого провадження. Оскільки ж державним виконавцем Кіровського ВДВС ДМУЮ вказаних дій не вчинено, в звязку із чим накладений державним виконавцем арешт на майно боржника залишився в силі і наразі лише створює позивачу перешкоди у користуванні її майном таким як автомобіль (а.с.29), однак потреба в існуванні такого арешту давно вже відпала, про що свідчить знищення Кіровським ВДВС ДМУЮ матеріалів виконавчих проваджень, для забезпечення виконання яких арешт і накладався, а також свідчить відсутність в провадженні Кіровського ВДВС ДМУЮ незавершених виконавчих проваджень, по яким боржником виступала б позивач, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.41, 124 Конституції України, ст.ст.316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.6, 30, 47-50, 57 Закону України «Про виконавче провадження», п.3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, ст.ст.10, 11, 57-60, 64, 208, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Усунути ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) перешкоди у користуванні належним їй майном шляхом скасування арешту, накладеного на підставі постанови Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 18 листопада 2010 року В-8/650 на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Ф.Ф. Маймур