Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 310/5837/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Ліхтанська Н.П.
№ 22-ц/778/2716/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Кримської О.М.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року у справі за основним та уточнюючим позовом Бердянської міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави до Бердянської міської ради, Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування п.1,1.1 рішення Бердянської міської ради № 30 від 30.09.2009р., визнання недійсним Державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, скасування їх реєстрації та витребування земельних ділянок

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в інтересах держави звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який у подальшому уточнив (т.с. 1 а.с. 207-212) та в якому просив визнати незаконним та скасувати п.п.1,1.1 рішення сімдесят другої сесії Бердянської міської ради п'ятого скликання № 30 від 30.09.2009року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок, погодження міста розташування та надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки», визнати недійсним державний акт на право власності серії НОМЕР_2 на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,0997га, виданий на ім'я ОСОБА_3 для ведення індивідуального дачного будівництва в м. Бердянськ по АДРЕСА_1 в районі бази відпочинку, вартістю 67925,61грн., зобов'язати Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати його державну реєстрацію, а також визнати недійсним державний акт на право власності серії НОМЕР_4 на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_5, площею 0,0310га, виданий на ім'я ОСОБА_2 для ведення індивідуального дачного будівництва в АДРЕСА_1, зобов'язати Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис про його державну реєстрацію, визнати недійсним державний акт на право власності серії НОМЕР_6 на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_7, площею 0,0687га, виданий на ім'я ОСОБА_4 для ведення індивідуального дачного будівництва в АДРЕСА_1 та зобов'язати Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис про його державну реєстрацію; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0310 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_5, витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0687 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_7.

В обґрунтування свого позову прокурор зазначав, що прокурорською перевіркою встановлено порушення земельного, водного законодавства, а також законодавства про містобудівну діяльність при наданні у власність земельної ділянки ОСОБА_3

Пункти 1,1.1 рішення сімдесят другої сесії Бердянської міської ради V скликання № 30 від 30.09.2009 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок, погодження міста розташування та надання дозволу на розроблення проекту відведення земельних ділянок» затверджено проект відведення земельних ділянок та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0997га, розташовану по АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва.

На підставі зазначеного рішення 02.02.2010р. за ОСОБА_3 проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 19 державного акту на право власності серії НОМЕР_2 на зазначену земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_3).

Відповідно до інформації Управління Держкомзему у м. Бердянську від 2011 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0997га була поділена та відчужена ОСОБА_2 площею 0,0310га з присвоєнням адреси: АДРЕСА_1, державний акт серії НОМЕР_4, зареєстровано 28.12.2010 р. за № 06, та ОСОБА_4 площею 0,0687га з присвоєнням адреси: АДРЕСА_1, державний акт серії НОМЕР_6, зареєстровано 28.12.2010р. за № 07.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до договору дарування земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5

Прокурор вважав, що п.п. 1,1.1 рішення Бердянської міської ради № 30 від 30.09.2009р. підлягають скасуванню, державні акти на право приватної власності на земельну ділянку повинні бути визнані недійсними, їх державна реєстрація підлягає скасуванню, а земельна ділянка підлягає поверненню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.51 ЗК України спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення.

В порушення вимог ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджено без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації.

Крім того, відсутність у проекті землеустрою урахування відповідно до ст. 60 ЗК України розмірів і меж прибережної захисної смуги Азовського моря унеможливлює відведення вказаної земельної ділянки.

Також згідно Генерального плану м. Бердянська, затвердженого рішенням Бердянської міської ради № 8 від 25.06.2009року, зазначені у рішенні території запроектовані для розміщення оздоровчих установ та установ відпочинку, зелених насаджень загального користування, спортивних комплексів. Відповідно до п.3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» - будівництво нових дачних районів в межах міських населених пунктів не допускається.

Таким чином, ОСОБА_3 не набув у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 та незаконно, не будучи власником, провів відчуження частки земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_4, в яких також не виникло на законних підставах право власності на землю, як і у ОСОБА_5

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним п.1,1.1 рішення сімдесят другої сесії Бердянської міської ради п'ятого скликання № 30 від 30.09.2009року "Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок, погодження міста розташування та надання дозволу на розроблення проекту відведення земельних ділянок", яким передана у приватну власність ОСОБА_3 земельна ділянка площею 0,0997га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт на право власності серії НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,0997га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1, вартістю 67925,61грн., кадастровий номер НОМЕР_3, виданий Бердянською міською радою на ім'я ОСОБА_3, зареєстрований в "Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі" за реєстраційним номером 19 від 02.02.2010року.

Скасовано державну реєстрацію Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_3, серії НОМЕР_2, здійснену в "Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі" 02.02.2010року за реєстраційним номером 19.

Визнано недійсним державний акт на право власності серії НОМЕР_4 на земельну ділянку площею 0,0310га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_5, виданий Бердянською міською радою на ім'я ОСОБА_2, зареєстрований в "Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі" за реєстраційним номером 06 від 28.12.2010року.

Скасовано державну реєстрацію Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_2 серії НОМЕР_4, здійснену в "Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі" 28.12.2010року за реєстраційним номером 06.

Визнано недійсним державний акт на право власності серії НОМЕР_6 на земельну ділянку площею 0,0687га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_7, виданий Бердянською міською радою на ім'я ОСОБА_4, зареєстрований в "Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі" за реєстраційним номером 07 від 28.12.2010року.

Скасовано державну реєстрацію Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_4, серії НОМЕР_6, здійснену в "Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі" 28.12.2010року за реєстраційним номером 07.

Зобов'язано ОСОБА_5 повернути земельну ділянку площею 0,0310га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_5) за належністю територіальній громаді в особі Бердянської міської ради.

Зобов'язано ОСОБА_4 повернути земельну ділянку площею 0,0687га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_7) за належністю територіальній громаді в особі Бердянської міської ради.

В решті частині позову відмовлено.

Всі особи, які беруть участь у розгляді справи, із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім відповідача ОСОБА_2

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову в частині визнання державних актів недійсними, скасування їх державної реєстрації та зобов'язання повернути земельні ділянки територіальній громаді в особі Бердянської міської ради відмовити (фактично в частині задоволення позовних вимог прокурора).

Відповідач ОСОБА_4 подала апеляційному суду електронною поштою та поштою заяву (т.с. 2 а.с. 94-96, 103-121) заяву, в якій підтримала апеляційну скаргу апелянта.

26 серпня 2015 року розгляд цієї справи апеляційним судом не відбувся через першу неявку відповідачів та представників останніх у дане судове засідання.

У судове засідання 05 листопада 2015 року до апеляційного суду усі відповідачі, окрім апелянта ОСОБА_2, не з'явились.

При цьому, останні повідомлялись апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України (а.с.121-133), клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали, про причини своєї неявки та неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, окрім відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які подали електронною поштою та через пошту апеляційному суду заяви (а.с.134-139), в яких просили розглядати дану справу апеляційним судом без їх участі, вищезазначену апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду ухвалила визнати неповажною причини неявки всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у цій справі, та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю прокурора та апелянта - відповідача ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора та апелянта - відповідача ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України).

Згідно ст. 307 ч. 1 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін (п. 1); скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (п. 2).

В силу вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що задовольняючи позов прокурора в інтересах держави у цій справі частково, суд першої інстанції керувався ст. ст. 10-11, 58, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 51, 58-60, 84, 118, 123 Земельного кодексу України, ст. ст. 88, 90 Водного кодексу України, ст. ст. 17,18 закону України «Про основи містобудування» та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог останнього у цій справі в частині їх задоволення.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись можна лише частково з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до них правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає лише частково.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до положень ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Ст.ст. 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно з положеннями ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, крім інших землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті в тому числі, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Відповідно до вимог ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів з урахуванням містобудівної документації.

Згідно зі ст. 88 Водного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Відповідно ст. 90 Водного кодексу України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією.

Згідно ст. 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування можуть передавати земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови із земель водного, фонду лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Вищенаведені законодавчі норми встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги.

Нормативні акти, які регулюють забудову населених пунктів та застосовуються у всіх випадках будівництва, також передбачають обмеження щодо забудови таких земельних ділянок.

Згідно п.п. 10, 11 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови. Водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води.

Також, відповідно до вимог ст.ст. 17, 18 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація регулює планування, забудову та інше використання територій, є основою для вирішення питань раціонального використання територій, вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб.

Ст. 13 Закону України «Про планування і забудову територій» передбачено, що детальний план території розробляється згідно з генеральним планом населеного пункту та визначає розташування червоних ліній, ліній регулювання забудови; розташування окремих земельних ділянок та об'єктів містобудування, вулиць, проїздів, пішохідних зон, щільність, поверховість, інші параметри забудови, містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок; розташування інженерно-транспортної інфраструктури; принципи формування архітектурно-просторової композиції забудови; інші вимоги, визначені державними будівельними нормами.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі, зокрема і проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок оздоровчого та рекреаційного призначення.

Така ж вимога передбачена в ст. 118, ч. 4 ст. 123 ЗК України: у разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

Всупереч наведеним вимогам земельного законодавства, обов'язкова державна експертиза землевпорядної документації при передачі у власність ОСОБА_3 вищезазначеної земельної ділянки за рішенням п.п.1,1.1 рішення сімдесят другої сесії Бердянської міської ради п'ятого скликання № 30 від 30.09.2009року проведена не була, чим грубо порушено вимоги чинного земельного законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю.

Разом із тим, відсутність проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги не може свідчити про недоведеність факту віднесення спірної земельної ділянки до земель водного фонду, оскільки необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, з урахуванням конкретної ситуації.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-16 цс 14 від 21 травня 2014 року,яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.08.2010р., яка набрала чинності 17.09.2010р., задоволено позов Бердянського міжрайонного прокурора до Бердянської міської ради про скасування рішення Бердянської міської ради від 10.12.2004р. № 11, яким доповнено п.1 рішення Бердянської міської ради від 26.04.2000р. № 44 « Про затвердження концепції приватизації земель м. Бердянська» і встановлена уздовж Азовського моря, Бердянської затоки, лиманів на вільних від громадської забудови землях в межах м. Бердянська сорокаметрова прибережна захисна смуга.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що спірна земельна ділянка, що передавалась у власність ОСОБА_3 за п. п.1,1.1 рішення сімдесят другої сесії Бердянської міської ради V скликання № 30 від 30.09.2009року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок, погодження міста розташування та надання дозволу на розроблення проекту відведення земельних ділянок» (т.с 1 а.с.18), розташована в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря.

На підставі зазначеного рішення 02.02.2010р. за ОСОБА_3 проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 19 державного акту на право власності серії НОМЕР_2 на зазначену земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_3) (копія акту т.с. 1 а.с.11).

Задоволення судом першої інстанції позову прокурора у цій справі в частині визнання пунктів рішення міської ради та державних актів недійсними з двох підстав, одна із яких застосована судом першої інстанції у цій справі безпідставно (непроведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації), а інша є правильною (до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, у тому числі, що розташовані в межах прибережної захисної смуги Азовського моря), не призвело до ухвалення неправильного по суті рішення судом першої інстанції у цій справі в частині цих вимог, а тому не може бути підставою для скасування останнього у цій частині в силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 спірну земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0997га, поділив на дві ділянки та продав відповідачу ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0310га, якій була присвоєна адреса: АДРЕСА_1 (державний акт серії НОМЕР_4 зареєстрованого 28.12.2010р. за № 06, копія т.с. 1 а.с. 12), та продав відповідачу ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0687га, якій була присвоєна адреса: АДРЕСА_1 (державний акт серії НОМЕР_6 зареєстрованого 28.12.2010р. за №07, копія т.с. 1 а.с.10).

Відповідно до договору дарування земельної ділянки № 2398 від 08.12.2012року земельна ділянка площею 0,0310га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_5 відповідачем ОСОБА_2 була відчужена відповідачу ОСОБА_5 (договір дарування земельної ділянки № 2398 від 08.12.2012року, довідка з Державного реєстру, копія т.с. 1 а.с.195-196).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що враховуючи, що спірна земельна ділянка знаходиться в прибережній захисній смузі Азовського моря та належить до земель водного фонду, усі договори купівлі-продажу, дарування спірної земельної ділянці укладені з порушенням вимог закону, оскільки земельна ділянка передавалась особам, у яких вона на підставі наведених вище норм Земельного кодексу України та Водного кодексу України не могла перебувати у власності, тому вказані договори купівлі-продажу та дарування є недійсними (нікчемними).

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, яка станом на 2009 р. була власником спірної земельної ділянки, всупереч вимогам законодавства, у відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 не виникло право власності на землю, а укладені ними договори є нікчемними і не можуть бути підставою для виникнення будь-яких прав і обов'язків, з огляду на що всі юридичні факти, які виникли на підставі цих договорів, не можуть вважатися такими, що виникли на законних підставах.

Така позиція підтверджена у постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», де зазначено, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Отже відповідачі ОСОБА_4 ОСОБА_2, ОСОБА_5 не набули права власності на підставі договорів купівлі-продажу, дарування, оскільки право власності на спірну земельну ділянку не належало ОСОБА_3 і він не мав права її відчужувати.

Тому, суд першої інстанції правильно задовольнив вимоги прокурора про зобов'язання повернути за належністю територіальній громаді в особі Бердянської міської ради земельні ділянки ОСОБА_5 - площею 0,0310 га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_5) та ОСОБА_4 - площею 0,0687га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_7) відповідно.

Оскільки, спірні земельні ділянки розташовані в адміністративних межах м. Бердянська Запорізької області.

Відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" з 1 січня 2013 року землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. При цьому землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Право вибору способу захисту належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України).

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення Бердянською міською радою положення чинного законодавства в частині підстав та порядку надання у власність відповідачу ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1, та про необхідність визнання недійсним п.п. 1,1.1 рішення Бердянської міської ради п'ятого скликання № 30 від 30.09.2009 року про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1. Відповідно, всі державні акти на право приватної власності на спірну земельну ділянку повинні бути визнані недійсними, а земельні ділянки підлягають поверненню за належністю територіальній громаді м. Бердянська.

Разом із тим, позовні вимоги прокурора в інтересах держави щодо скасування держаної реєстрації державних актів відповідачів на право власності на земельні ділянки за рішенням суду у цій справі не ґрунтуються на законі, а тому не могли бути задоволені судом першої інстанції оскаржуємим рішенням суду у цій справі.

Оскільки, рішення суду першої інстанції щодо визнання недійсними державних актів на право власності на вищезазначену земельну ділянку на ім'я відповідачів само по собі є підставою для скасування реєстрації права власності на вищезазначену земельну ділянку за цими особами та ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачена певна процедура скасування реєстрації права власності особи на земельну ділянку.

Крім того, в силу вимог чинного на час ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі законодавства реєстрації підлягають не державні акти, а право власності на земельні ділянки за цими актами.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині скасовування державної реєстрації Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_3, серії НОМЕР_2, здійснену в "Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі" 02.02.2010року за реєстраційним номером 19; скасування державної реєстрації Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_2 серії НОМЕР_4, здійснену в "Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі" 28.12.2010року за реєстраційним номером 06; скасування державної реєстрації Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_4, серії НОМЕР_6, здійснену в "Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі" 28.12.2010року за реєстраційним номером 07 скасувати; ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог Бердянської міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави до Бердянської міської ради, Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у цій справі відмовити; в решті рішення суду першої інстанції у цій справі в оскаржуємій частині залишити без змін.

Крім того, у разі часткового задоволення вищезазначеної апеляційної скарги апелянта при вказаних вище обставинах, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача судових витрат у вигляді судового збору (т.с 2 а.с.56), понесених ним при подачі цієї скарги до суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 - 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині

-скасовування державної реєстрації Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_3, серії НОМЕР_2, здійснену в "Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі" 02.02.2010року за реєстраційним номером 19,

- скасування державної реєстрації Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_2 серії НОМЕР_4, здійснену в "Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі" 28.12.2010року за реєстраційним номером 06,

- скасування державної реєстрації Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_4, серії НОМЕР_6, здійснену в "Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі" 28.12.2010року за реєстраційним номером 07 скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог Бердянської міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави до Бердянської міської ради, Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у цій справі відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Кримська О.М.Каракуша К.В.Гончар М.С.