УХВАЛА

іменем україни

18 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Національної академії аграрних наук України, державного підприємства «Дослідне господарство «Руно» Національної академії аграрних наук України, третя особа - ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 15 грудня 2010 року перебував у трудових відносинах з Національною академією аграрних наук України (далі - НААН України) і наказом від 18 липня 2013 року № 183-к його звільнено з посади керівника Державного підприємства «Дослідне господарство «Руно» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

Зазначав, що таке звільнення відбулось за відсутності дійсного наміру звільнятись з роботи, а заява про звільнення за угодою сторін написана ним під час лікарняного і під тиском з боку керівництва відповідачів.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати наказ про його звільнення незаконним, поновити на посаді та стягнути з НААН України на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконним наказ НААН України від 18 липня 2013 року № 182-к про звільнення ОСОБА_3 з посади директора ДП «Дослідне господарство «Руно» за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_3 на посаді директора ДП «Дослідне господарство «Руно». Стягнуто з НААН України на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 19 липня 2013 року по 26 червня 2014 року у розмірі 113 263,48 грн та моральну шкоду у розмірі 2 тис. грн. Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2014 року рішення суду допущено до негайного виконання у частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_3 у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов районний суд виходив із того, що звільнення ОСОБА_3 здійснено з порушенням трудового законодавства, оскільки працівник і роботодавець не досягли згоди щодо строку звільнення за власним бажанням.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що підставою для звільнення позивача була угода сторін про припинення трудових відносин і відомостей про анулювання цієї домовленості, яке могло мати місце лише при взаємній згоді власника (уповноваженого органу) та працівника, матеріали справи не містять.

При цьому також зазначив, що матеріали справи не містять доказів того, що припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України відбулось у результаті тиску на позивача.

Такі висновки судів є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які судом вірно застосовані, а поданим сторонами доказам суд дав належну правову оцінку (ст. 212 ЦПК України).

Судом установлено, що на підставі наказу НААН України від 22 грудня 2010 року № 332-к ОСОБА_3 було призначено директором ДП «Дослідне господарство «Руно» та укладено з ним контракт від 19 листопада 2012 року № 34 зі строком дії до 19 листопада 2015 року. Наказом НААН України від 18 липня 2013 року № 182-К його звільнено із займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є угода сторін.

Апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, (ст. ст. 57-59, 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що підставою для звільнення позивача стала угода сторін і відомостей про анулювання цієї домовленості, яке могло мати місце лише при взаємній згоді власника (уповноваженого органу) та працівника, матеріали справи не містять.

Також що матеріали справи не містять доказів того, що припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України відбулось у результаті тиску на позивача. Зазначені доводи позивача апеляційним судом були належним чином перевірені та досліджені.

Посилання касаційної скарги про те, що заява позивача не містить волевиявлення (пропозиції) позивача на визначення строку, з якого трудовий договір пропонується розірвати, не є підставою для поновлення на посаді, оскільки сторони досягли угоди про звільнення позивача з урахуванням заяви позивача та не анулювали таку угоду по взаємній згоді до видання відповідного наказу про звільнення позивача з цих підстав. При цьому угода на припинення трудових відносин, волевиявлення сторін, їх дії на досягнення цієї мети виражені в заяві позивача на звільнення за угодою сторін, резолюція керівника юридичної особи, якою погоджена заява, і відповідний наказ про звільнення. Сукупність цих активних дій сторін спору і свідчить про досягнення строку, з якого трудовий договір припинено.

Під час розгляду справи судами не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків судів не спростовують, тому колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик