Ухвала

іменем україни

09 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., СавченкоВ.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Княже місто», ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити дії, за касаційними скаргами Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 09 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за квартирою № 3 у будинку АДРЕСА_1, співвласником якої є відповідач, закріплено підвальні приміщення загальною площею 44,2 кв. м. Посилаючись на те, що відповідач встановив у коридорі загального користування двері, чим створює перешкоди для вільного доступу іншим співмешканцям до їх підвальних приміщень, позивач просив суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні приміщенням загального користування шляхом демонтажу дверей у коридорі підвалу будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07 квітня 2014 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні приміщенням загального користування шляхом демонтажу дверей у коридорі підвалу будинку АДРЕСА_1, позначеного в поверхневому плані під літерою ІХ - площею 16,2 кв. м.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 09 липня 2014 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційних скаргах Галицька районна адміністрація Львівської міської ради та ОСОБА_4 просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, відсутність у технічному паспорті на квартиру відповідача літерації приміщень свідчить про неправомірність переобладнання відповідачем підвального приміщення шляхом встановлення дверей в коридорі загального користування, а тому на підставі ст. 152 ЖК України останнього необхідно зобов'язати усунути вказані порушення шляхом демонтажу дверей.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не доведено проведення відповідачем самовільного переобладнання підвального приміщення з встановленням дверей в коридорі підвалу.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судами установлено, що ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_1 та співвласником підвальних приміщень у зазначеному будинку площею 44,2 кв. м.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що ним у підвальному приміщення встановлені двері, чим створені перешкоди для інших співмешканців будинку для доступу до їх підвальних приміщень.

З відповіді департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 14 жовтня 2013 року вбачається, що в департаменті відсутні документи, які були б підставою для погодження приватизації підвальних приміщень із квартири АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 цього Кодексу співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Допоміжні приміщення відповідно до ч. 2 ст. 10 указаного Закону стають об'єктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру.

У Рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п. 1.1).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Проте, вирішуючи спір, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, обставини справи встановив не повно, не з'ясував чи є Галицька районна адміністрація Львівської міської ради належним позивачем у справі, оскільки фактично предметом позову є усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю власників квартир багатоквартирного будинку, яким районна адміністрація не являється; не встановив, які саме права позивача порушені та чи має Галицька районна адміністрація повноваження на представництво інтересів співвласників спірного житлового будинку та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав відсутності належних та допустимих доказів проведення відповідачем самовільного переобладнання підвального приміщення з встановленням дверей в коридорі підвалу.

Крім того, дійшовши висновку, що право власності відповідача на спірні підвальні приміщення підтверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 та поверховим планом з повною літерацією підвальних приміщень, апеляційний суд не звернув увагу на те, що долучені до матеріалів справи ксерокопії цих документів (а.с. 146-212, 107) не можна вважати письмовими доказами в розумінні ч. 1 ст. 64 ЦПК України через їх неналежну якість, що позбавляє суд касаційної інстанції можливості з'ясувати, чи містяться в них відомості про обставини, які мають значення для справи та належним чином перевірити висновки апеляційного суду в цій частині.

Ураховуючи, що допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 09 липня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін