РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

за участі секретаря с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 ОСОБА_1" в особі Житомирської обласної дирекції ПАТ "ОСОБА_3 ОСОБА_1" про розірвання кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із указаним позовом в обґрунтування вимог за яким зазначив, що 23.12.2005 між сторонами по справі був укладений кредитний договір № Z14-2/006-4/51294 строком до 22.12.2025 та зі сплатою 11% річних за користування кредитними коштами. В подальшому ставка була збільшена до 13,2%. Посилається на те, що 24.06.2015 втратив роботу та не має можливості повертати банку кредит в такому розмірі. Крім того з 2006 року позивач хворіє на хронічно активний холестатичний гепатит, лікування якого потребує придбання дорогих медикаментів. Посилаючись на положення ст.ст. 651, 652 ЦК України просить суд розірвати кредитний договір № Z14-2/006-4/51294 від 23.12.2005. За словами позивача, істотна зміна обставин щодо виконання позивачем боргових зобовязань за кредитним договором полягає у тому, що з підвищенням курсу іноземної валюти сума боргу значно зросла, яку позивачу необхідно повертати банку у доларах США, що значно погіршує його фінансово майнове становище з урахуванням безробіття і хвороби, що в свою чергу унеможливлює повертання банку кредиту і відсотків за його користування. ОСОБА_2 вважає, що зазначені обставини є підставою для розірвання кредитного договору в судовому порядку в звязку з істотною зміною умов кредитного договору. Звертає увагу на приховання банком при укладанні кредитного договору певних обовязкових умов, які значно впливають на подальше їх виконання. Банк не ознайомив та не зазначив в кредитному договорі або в окремому документі, що в заявника виникають додаткові обовязки по сплаті кредитних платежів в сумах, що значно перевищують початкові узгодження. Ці обовязки банк не зазначив в договорі, але вимагає їх виконання. Також банк приховав обовязкові платежі, що полягали в конвертації національної валюти в іноземну, за рахунок чого збитки позичальника були перевищені в 2 рази.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. В обґрунтування наявності умов як підстав для розірвання договору, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України додав, що банк не повідомив його про те, що фінансове становище в державі буде погіршуватись оскільки позивач вважав, що курс долара США не буде збільшуватись. Надання відповідної інформації передбачене статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Також ОСОБА_2 уточнив, що під «виникненням додаткових обовязків» мав на увазі збільшення курсу долару США у звязку із чим із чим позивачу довелось сплачувати більше коштів. Під фразою у позовній заяві «банк приховав обовязкові платежі…» позивач мав на увазі одержання заробітної плати в гривнях, а погашення кредиту в доларах США, внаслідок чого позивачу довелось більше витрачати національної валюти.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні. Послався на те, що чинним законодавством не передбачена видача банком довідки про можливе погіршення фінансового становища в державі, а сам банк не міг знати про майбутнє збільшення курсу долара США. Надав письмові заперечення проти позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.12.2005 між ОСОБА_2 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1») був укладений кредитний договір № Z14-2/006-4/51294, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 29 400 доларів США на строк до 22.12.2025 та зі сплатою 11,5% річних за користування кредитними коштами. Відсоткова ставка, як було встановлено в судовому засіданні, в подальшому неодноразово змінювалась.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Верховним Судом України у постанові судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-75цс13 зроблено правовий висновок, що оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

У п. 15, 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 судам розяснено, що «при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року N 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач».

Положення ст. 652 ЦК України пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 цього Кодексу, при істотній зміні обставин.

Так, у постанові від 23 травня 2011 року по справі № 3-47гс11 Верховний Суд України прийшов до висновку, що позивач-позичальник, який був заінтересований в укладанні кредитних договорів, не надав достатніх доказів про те, що у зв'язку з фінансовою кризою виконання генеральної угоди та кредитних договорів сторонами призвело до порушення його майнових інтересів і позбавлення його того, на що він розраховував при їх укладенні.

Окрім цього, у постанові від 20 лютого 2012 р. у справі № 6-93цс11 Верховним Судом України був зроблений правовий висновок, що настання світової фінансової кризи не є істотною зміною обставин, якими сторони договору керувалися при його укладенні, у зв'язку з тим, що економічна криза має загальний характер та стосується обох договірних сторін, відтак це не може бути підставою для зміни або розірвання договору в судовому порядку.

Статтею 360-7 ЦПК України передбачено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як встановлено судом, відповідно до п. 4 Додаткової угоди № Z14-2/006-4/51294/04 від 14.02.2012 до Кредитного договору №Z14-2/006-4/51294 позичальник підтвердив, що перед укладанням цієї Додаткової угоди він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1» та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ №168 від 10.05.2007).

Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку, що позивачем не доведено істотного порушення умов Кредитного договору №Z14-2/006-4/51294 відповідачем ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1», а також не доведено одночасної наявності чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК, підстав для розірвання Кредитного договору.

Як зазначалось вище, настання світової фінансової кризи не є істотною зміною обставин, а зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору, у звязку із чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог гр. ОСОБА_2

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 16, 638, 651, 652 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В. Кузнєцов