Провадження № 2/369/353/15
27 квітня 2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Волчка А.Я.,
за участю секретаря Ткачук Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином , -
У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
03 лютого 2005 року біля 14 год. 30 хв. в метрах від підїзної автомобільної дороги до житлового масиву с. Буча ножем кабелеукладчика був пошкоджений газопровід від чого відбувся вибух з послідуючим загоранням газу, від якого загинув працівник ТОВ «СВ Телеком» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який прокладав указаний кабель, виконуючи свої функціональні обовязки.
Згідно акта № 2 «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом», затвердженого головою Державного комітету України з нагляду за охороною праці ОСОБА_4 від 10.03.2015 року, встановлено й іншу посадову особу ТОВ «СВ Телеком», який допустив порушення законодавства про охорону праці, що як наслідок спричинило загибель чоловіка Позивача, а саме генерального директора ТОВ «СВ Телеком» ОСОБА_2.
Так, ОСОБА_2 було порушено вимоги ст. 18 та ст. 21 Закону України «Про охорону праці», п.п. 3.1, 3.2 «ДБН А.3.1 5- 96. Організація будівельного виробниства», а саме ним не було забезпечено погодження у встановленому порядку проектних рішень на перетин кабелю звязку з магістральним газопроводом та не забезпечено проведення експертизи проекту. Остаточні проектні рішення не погоджені з організацією, що експлуатує магістральний газопровід та землевпорядкуванням. Це призвело до видачі відповідальному керівнику та виконавцю робіт недостовірної проектної документації.
Постановою слідчого від 16.03.2005 року ОСОБА_1 було визнано потерпілою по кримінальній справі № 63-1998.
Позивач зазначила, що загибель її чоловік, що сталася внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 спричинила їй моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 50 000 (пятдесят тисяч) грн. 00 коп. Так, як їй були заподіяні величезні душевні страждання, хвилювання від втрати рідної їй людини, втрачений спокій та душевну рівновагу. До того ж перенесені душевні страждання, викликані раптовою смертю чоловіка вилилися в фізичні захворювання та інвалідність другої групи, що для Позивача потягнуло втрату нормальних життєвих відносин.
ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 50 000 (пятдесят тисяч) грн. 00 коп. за завдану моральну шкоду.
В судовому засіданні Позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.
Відповідно до ч.1. ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивача та її представника суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету ОСОБА_5 Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2010 року було встановлено, що рухаючись по трасі прокладання волоконно-оптичної лінії, відповідно до робочих креслень, механізованою колонною ТОВ «СВ Телеком» 03.02.2005 року приблизно о 14 год. 30 хв. в 40 метрах від підїзної автомобільної дороги до нового житлового масиву с. Буча ножем кабелеукладчика був пошкоджений 20,3 км. пікет 203 магістрального газопроводу Ду 500 Боярка-Іванків, який не був зазначений на незатверджені проектній документації, що пройшла державну експертизу, внаслідок чого в атмосферу, під високим тиском стався викид природного газу, що призвело до вибуху з послідуючим загоранням газу.
В результаті пошкодження магістрального газопроводу з подальшим вибухом газу на місці події загинули ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 та отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які виконували роботи по прокладанню лінії звязку.
Постановою слідчого від 16.03.2005 року ОСОБА_1 було визнано потерпілою по кримінальній справі № 63-1998 внаслідок смерті чоловіка ОСОБА_3.
Згідно акта № 2 «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом», затвердженого головою Державного комітету України з нагляду за охороною праці ОСОБА_4 від 10.03.2015 року, встановлено двох осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці.
ОСОБА_14, начальник відділу комплексного проектування та ОСОБА_15, головний інженер проекту розробники проекту прокладання кабельної лінії звязку кресленням 8902-45-ЛМ 4.2.4.2 -2 внесли зміни до проектного рішення з відхиленням від вимог технічних умов на перетин трасою кабелю звязку магістрального газопроводу. Це призвело до розробки та видачі безпосередньо відповідальному керівнику та виконавцю робіт недостовірної проектної документації на перетин кабелю у звязку з магістральним газопроводом та в подальшому спричинило руйнування лінійної частини магістрального газопроводу при виконанні земляних робіт в його охоронній зоні. Ними були порушені вимоги ст. 9 Закону України «Про трубопровідний транспорт».
Відповідно до вищезазначеної постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.03.2010 року ОСОБА_14 звільнено від кримінальної відповідальності, кримінальну справу за обвинуваченням його у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, було закрито у звязку із закінченням строків давності.
Відповідно до вищезазначеного акта № 2 «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом» ОСОБА_2 було порушено вимоги ст. 18 та ст. 21 Закону України «Про охорону праці», п.п. 3.1, 3.2 «ДБН А.3.1 5- 96. Організація будівельного виробництва», а саме ним не було забезпечено погодження у встановленому порядку проектних рішень на перетин кабелю звязку з магістральним газопроводом та не забезпечено проведення експертизи проекту. Остаточні проектні рішення не погоджені з організацією, що експлуатує магістральний газопровід та землевпорядкуванням. Це призвело до видачі відповідальному керівнику та виконавцю робіт недостовірної проектної документації.
Відповідно до ст. 1177, ч. 1 ст. 1195 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.
Тобто, відповідно до ст. 1166 ЦК України загальною підставою для цивільно-правовою відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, противоправне діяння особи, котра її заподіяла, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.
Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в судовому порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Стаття 15 КПК України також визначає, що ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню інакше, як за вироком суду й відповідно до закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Викладені положення закону дають суду можливість стверджувати, що сформулювавши зміст принципу презумпції невинуватості, законодавець визначив єдиний державний орган, якому належить право офіційно визнавати особу винуватою - це суд, а також встановив єдиний процесуальний акт, яким констатується вина особи у вчиненому злочині - це вирок суду. На це також вказують положення ч. 4 ст. 61 ЦПК України, за якими вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
В обґрунтування позову позивач посилалась на спричинення шкоди внаслідок діянь, які згідно чинного законодавства є злочином, проте судове рішення у кримінальній справі до матеріалів справи не надала.
Факт відсутності на день розгляду цивільної справи про відшкодування шкоди, завданої злочином, обвинувального вироку щодо відповідача ОСОБА_2 за описаними у позові діяннями визнається сторонами, тому не потребує доказування згідно ч.1 ст.61 ЦПК України.
З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки не встановлено, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2, яким на момент розгляду справи не надано кримінально-правову оцінку вироком суду, позивачу заподіяна моральна шкода, розмір якої підтверджується наданими суду письмовими доказами.
На підставі ст. ст. 3, 15, 16, 23, ст. 1166,ст. 1177, ч. 1 ст. 1195 Цивільного кодексу України, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 222-224 Цивільного процесуального кодексу України суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: А. Я. Волчко