АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська Пожежно-Страхова Компанія», третя особа: ОСОБА_2, про стягнення страхового відшкодування,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2014 року,

встановила:

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська Пожежно-Страхова Компанія», третя особа: ОСОБА_2, про стягнення страхового відшкодування відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представники ПАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» проти апеляційної скарги заперечили.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про його час і місце повідомлявся належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем обґрунтовано відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки останнім не виконанні обов'язки щодо надання представнику страхової компанії можливості провести огляд пошкодженого транспортного засобу з метою визначення обставин, характеру та розміру матеріальних збитків.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

З матеріалів справи вбачається, що 27.10.2012 року близько 08 год. 54 хв. на автодорозі Київ - Обухів, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мерседес», н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, автомобіля «КІА», н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, та автомобіля «Рено», н.з. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 25.02.2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України (а.с.13-16).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у приватномуакціонерному товаристві «Українська Пожежно-Страхова Компанія», що підтверджується полісом № АВ/6118601 від 15.06.2012 року (а.с. 132).

29.10.2012 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про настання страхового випадку до ПАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія».

З листа № 2704 від 10 липня 2013 року вбачається, що страховою компанією відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування у зв'язку із створенням страховиком перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що згідно звіту ТОВ «Експерт-центр Тандем» від 21.12.2012 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 81 518 грн. 27 коп., яку він просить стягнути з страхової компанії.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно ч. 1 до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно із ст. 33-1.1 Закону страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Статтею 37.1.3 Закону визначено, що невиконання потерпілим, або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування у зв'язку із створенням страховиком перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Також з матеріалів справи вбачається, що страхова компанія неодноразово, а саме: 29.10.2012 року, 12.03.2013 року, 09.04.2013 року та 08.05.2013 року направляла листи позивачу із проханням узгодити дату та час огляду пошкодженого транспортного засобу для встановлення суми страхового відшкодування (а.с. 131, 190, 193, 196).

Листом-відповіддю УДППЗ «Укрпошта» підтвердило, що ОСОБА_1 отримав поштові повідомлення, направлені ПАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» від 12.03.2013 року та 09.04.2013 року (а.с.192, 195).

Крім того, встановлено та не заперечувалось позивачем, що представник ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт», яке повинно було здійснити огляд пошкодженого транспортного засобу, 14 червня 2013 року о 16 год. 00 хв. прибув для здійснення огляду транспортного засобу, проте ОСОБА_1 відмовився від його проведення (а.с. 125).

Як пояснив позивач та його представник, підставою для відмови у наданні транспортного засобу представникам страхової компанії та експертам, стало проведення власного товарознавчого дослідження. На їх думку саме висновки цього дослідження повинні бути взяті до уваги при визначенні розміру завданих збитків.

При роз'ясненні колегією суддів положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України, будь-яких клопотань на підтвердження своїх вимог або заперечень, від учасників процесу не надійшло.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, давши належну оцінку представленим доказам, суд першої інстанції вірно застосував закон, який регулює спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 27 жовтня 2014 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Болотов Є.В.

Судді: Білич І.М.

Поліщук Н.В.