Ухвала

іменем україни

28 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29 грудня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 1 276 грн зі сплатою 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 28 грудня 2008 року. У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за кредитним договором станом на 19 вересня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 17 467,82 грн, з яких: 1 276 грн - заборгованість за кредитом, 6 571,87 грн - заборгованість зі сплати процентів, 245,04 грн - заборгованість з комісії, 8 066,92 грн - пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина), 807,99 грн - штраф (процентна складова), яку банк і просив стягнути на його користь з відповідача.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29 грудня 2006 року станом на 19 вересня 2011 року в розмірі 11 895,70 грн, з яких: 1 276 грн - заборгованість за кредитом, 6 571,87 грн - заборгованість зі сплати процентів, 245,04 грн - заборгованість з комісії, 2 494,80 грн - пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина), 807,99 грн - штраф (процентна складова). Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а вказані судові рішення залишити без змін.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судами встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір від 29 грудня 2006 року, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 1 276 грн зі сплатою 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 28 грудня 2007 року.

У заяві на отримання кредиту вказано, що ОСОБА_4 ознайомлений та згодний з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були надані йому у письмовій формі та своїм підписом підтвердив факт надання йому інформації про умови кредитування.

Згідно з п. 6.6. умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які є невід'ємною частиною договору, встановлено термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів, винагороди, неустойки, пені, штрафів тривалістю в п'ять років.

Судами встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором від 26 грудня 2006 року в межах п'ятирічного строку позовної давності, а саме - 04 жовтня 2011 року.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із доведеності позову та наявності підстав, передбачених ст. 259 ЦК України та п. 6.6. умов надання споживчого кредиту фізичним особам, щодо збільшення позовної давності до п'яти років для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суди першої та апеляційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача щодо застосування п'ятирічного строку позовної давності, перевірили, що при підписані сторонами кредитного договору діяли умови надання споживчого кредиту в редакції, яка передбачає збільшення строку позовної давності, ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Боржником вказані обставини не спростовано належними та допустимими доказами, а тому його доводи про застосування загального трирічного строку позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України, а не п'ятирічного строку позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України не можуть бути визнані обґрунтованими.

Встановлено, що місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи і дійшов вірного висновку про задоволення позову частково. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Наведені у касаційній скарзі доводи ґрунтуються на припущеннях та висновків судів не спростовують.

Таким чином, судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому їх слід залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана