АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/5745/2015 головуючий у 1-й інстанції: Чередніченко Н.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" Пантіної Любові Олександрівни на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 5 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ПАТ "Старокиївський банк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними. У лютому 2015 року позивач подав змінену позовну заяву про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 3 грудня 2012 року між ПАТ "Старокиївський банк" та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу № 12/1008-2012, на підставі якого позивачем було відкрито вкладний рахунок в національній валюті та проводились необхідні операції відповідно до заяв клієнта та вимог законодавства України. 12 травня 2014 року НБУ було прийнято постанову № 276/БТ "Про віднесення ПАТ "Старокиївський банк" до категорії проблемних". На підставі постанови Правління НБУ від 17 червня 2014 року № 365 "Про віднесення ПАТ "Старокиївський банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 червня 2014 року прийнято рішення № 50 "Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Старокиївський банк" та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк". З 18 червня 2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ "Старокиївський банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. У зв'язку з тим, що сума грошових коштів на рахунку ОСОБА_1 перевищувала суму граничного розміру відшкодування коштів, відповідачем за сприяння відповідних працівників банку було ініційовано процес фіктивного відкриття рахунків фізичним особам для штучного зарахування коштів на них у розмірі, що не перевищує суму граничного відшкодування коштів у сумі до 200000 грн. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було вчинено ряд дій, необхідних для досягнення вказаної мети, а саме ОСОБА_2 та ще 20 фізичних осіб уклали з банком договори банківського рахунку та договори банківського вкладу, на підставі яких були відкриті вкладні, поточні та інші рахунки банку, зокрема ОСОБА_2 уклав з банком договір банківського рахунку № 7569 від 16 квітня 2014 року, на підставі якого банком відкрито поточний (на вимогу) рахунок, та договір банківського вкладу № 05/1056-2014 від 14 травня 2014 року, на підставі якого банком відкрито вкладний рахунок. Позивач зазначав, що працівник банку, використовуючи комп'ютерну техніку, здійснив розрахунково-касові операції щодо нібито видачі ОСОБА_1 готівкових коштів з його рахунків, хоча фактично готівкові кошти не видавались з каси банку. Також працівник банку, використовуючи комп'ютерну техніку, здійснив розрахунково-касові операції, згідно яких грошові кошти (до 200 000 грн.) на кожну із 21 фізичної особи були зараховані (ніби внесені готівкою) на поточні (на вимогу) рахунки ОСОБА_2 та 20 фізичних осіб, хоча фактично готівкові кошти не вносились в касу банку. Таким чином, працівником банку 14 травня 2014 року в нічний час на рахунок ОСОБА_2 була зарахована сума грошових коштів у розмірі 197000 грн. В подальшому кошти з поточних рахунків ОСОБА_2 та 20 фізичних осіб були перераховані на їх вкладні рахунки. Договори, укладені ОСОБА_2 з банком, та розрахунково-касові операції, здійснені ОСОБА_1 та ОСОБА_2, мають ознаки фіктивних правочинів, які не відповідають інтересам держави, оскільки договір № 12/1008-2012 від 3 грудня 2012 року між ПАТ "Старокиївський банк" та ОСОБА_1, укладено строком на 1,5 роки, був достроково розірваний з ініціативи ОСОБА_1, хоча строк його дії закінчувався через декілька тижнів, а саме 3 червня 2014 року. Відповідачем прийнято рішення щодо дострокового припинення договору та повернення вкладу, незважаючи на негативні фінансові наслідки, передбачені п.п. 2.5 та 2.6 договору. Операції щодо зняття готівкових коштів з рахунків ОСОБА_1 та внесення готівкових коштів на рахунки ОСОБА_6 та ще 20 фізичних осіб були проведені після закриття каси банку. Також позивач зазначає, що договір банківського вкладу № 05/1056-2014 від 14 травня 2014 року було укладено ОСОБА_2 на дуже короткий термін, а саме з 14 травня 2014 року по 21 травня 2014 року. Вказаний договір було укладено таким чином, щоб як найшвидше настав момент виникнення вимог до банку щодо повернення ОСОБА_2 грошових коштів. Відсоткова ставка за договором складає 1% річних у гривні, з чого випливає, що ОСОБА_2 не мав реального наміру створити правові наслідки, обумовлені правочином у вигляді тривалого обслуговування вкладного рахунку в банку та отримання доходу у вигляді відсотків по такому договору банківського вкладу. 29 серпня 2014 року на підтвердження факту нікчемності виявлених правочинів було видано наказ № 61, відповідно до якого було зупинено перерахування/виплата за транзакціями і правочинами, визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), зокрема і договір банківського рахунку № 7569 від 16 квітня 2014 року, договір банківського вкладу № 05/1056-2014 від 14 травня 2014 року. Позивач вказує на те, що оскільки правочини, які були вчинені відповідачами виключно з метою штучного створення обов'язку фонду гарантування щодо відшкодування грошових коштів, яке фонд гарантування здійснюватиме за рахунок державних коштів, то такі правочини спрямовані на заволодіння державними коштами, відповідно порушують публічний порядок.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до договору банківського рахунку № 7569, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ "Старокиївський банк" 16 квітня 2014 року, та договору банківського вкладу № 05/1056-2014, укладеного між ОСОБА_2 ПАТ "Старокиївський банк" 14 травня 2014 року. Стягнути в дохід держави всі кошти, які були отримані незаконним шляхом, внаслідок укладених нікчемних договорів.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 5 березня 2015 року позовні вимоги ПАТ "Старокиївський банк"залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" Пантіна Л.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Савескул-Савело В.О. та представник ПАТ "Старокиївський банк" - Дідук О.В. в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_9 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що 3 грудня 2012 року між ПАТ "Старокиївський банк" та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу № 12/1008-2012, за умовами якого відповідач вніс на відкритий йому вкладний рахунок 4085410 грн. 50 коп. зі сплатою 10% річних, строком звернення вкладу 3 червня 2014 року

На підставі поданої відповідачем 5 травня 2014 року заяви про видачу коштів з вкладу, договір банківського вкладу № 12/1008-2012 від 3 грудня 2012 року було достроково припинено, а кошти з депозитного рахунку в сумі 33578 грн. 72 коп. були отримані відповідачем 13 травня 2014 року в повному обсязі, у зв'язку із чим взаємні зобов'язання між ПАТ "Старокиївський банк" та відповідачем з приводу виконання договору банківського вкладу № 12/1008-2012 від 3 грудня 2012 року припинилися.

16 квітня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ "Старокївський банк" було укладено договір банківського рахунку № 7569, на який відповідачем 13 травня 2014 року було внесено грошові кошти в сумі 197000 грн. згідно заяви про внесення готівки № 63230 (а. с. 90)

14 травня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ "Старокиївський банк" було укладено договір банківського вкладу № 05/1056-2014, за умовами якого банк відкрив вкладнику вкладний (строковий) рахунок "Недільний" у гривні, а вкладник вніс на цей рахунок 197000 грн. зі сплатою 1% річних з датою повернення вкладу 21 травня 2014 року (а. с. 91).

Згідно з платіжним дорученням № 63499 від 14 травня 2014 року грошові кошти в сумі 197000 грн. були перераховані з поточного на депозитний рахунок, а після закінчення строку дії договору банківського вкладу кошти в сумі 197000 грн. перераховані на поточний рахунок ОСОБА_2, але останньому не повернуті, у зв'язку з відсутністю у банку фінансових можливостей для цього.

12 травня 2014 року НБУ було винесено постанову № 276/БН "Про віднесення ПАТ "Старокиївський банк" до категорії проблемних". На підставі постанови НБУ від 17 червня 2014 року № 365 "Про віднесення ПАТ "Старокиївський банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 червня 2014 року прийнято рішення "Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Старокиївський банк" та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк". Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк" призначено Пантіну Л.О. Тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк" запроваджено строком на три місяці з 18 червня по 18 вересня 2014 року.

Також встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 2 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 січня 2015 року, відмовлено в задоволенні позову ПАТ "Старокиївський банк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_10 про визнання правочинів недійсними.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АР Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Установлено, що позивачем не надано доказів, на підтвердження своїх позовних вимог. При цьому, вирок суду за яким відповідача визнано винним у скоєнні злочину, спрямованого на незаконне володіння майном держави внаслідок укладених вищевказаних договорів, не є єдиним способом доказування порушення публічного порядку укладеного правочину.

Встановлення факту нікчемності правочину тимчасовою адміністрацією банку у цивільному процесі не є преюдиційним фактом та потребує доказуванню у загальному порядку.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що наказ № 61 від 29 серпня 2014 року Уповноваженої особи ФГВФО на тимчасову адміністрацію ПАТ "Старокиївський банк" Пантіної Л.О., відповідно до якого було зупинено перерахування/виплати за транзакціями і правочинами та визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), зокрема й договори банківського рахунку та банківського вкладу ОСОБА_2, не може бути прийнятий до уваги, оскільки ст. 61 ЦПК України передбачено чотири підстави для звільнення від доказування, зокрема: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вказаний перелік є виключним та не передбачає встановлення інших фактів, у тому числі нікчемності правочину зацікавленою особою.

Відповідно до ст. 221 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення (доказу).

Суд першої інстанції вірно вважав, що оскільки вищевказані правочини є дійсними, наслідки недійсності нікчемного правочину не застосовуються.

Згідно з ч. 3 ст. 228 ЦК України одностороння реституція передбачає її застосування у разі встановлення умислу у обох сторін - у разі виконання правочину обома сторонами. Тому, для застосування таких правових наслідків необхідна наявність встановлення юридичного складу фактів - наявність факту умислу та наявність факту виконання обома сторонами правочину.

Виходячи з аналізу доводів позивача та наявних у матеріалах справи доказів, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що підстав для встановлення таких фактів не вбачається.

Крім того, вірно вказував про те, що на правовідносини, що склалися між сторонами у справі, не застосовуються положення п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки позивачем не наведено доказів, що свідчать про те, що сам факт укладення договорів з ОСОБА_2 призвів до неплатоспроможності банку, позивач не зазначив, виконання яких саме зобов'язань стало неможливим внаслідок укладення таких правочинів, не вказав кредиторів, перед якими виконання зобов'язань стало можливим, а також не вказав та не довів причинно-наслідковий зв'язок між виникненням обов'язку перед ОСОБА_2 і неможливістю виконання зобов'язань перед іншими кредиторами.

Також правильно зазначав про те, що відсутні підстави для застосування до правовідносин, що склалися між сторонами у справі, п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки позивачем не надано доказів, на підтвердження того, що факт укладення договорів з ОСОБА_2 призвів до надання переваг або пільг відповідачам перед іншими клієнтами банку, ОСОБА_2 не є кредитором позивача, а є вкладником, який має право на відшкодування свого вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також умови укладених договорів банківського вкладу та банківського рахунку не передбачають переваг для ОСОБА_2

Судом першої інстанції правильно не прийнято до уваги посилання позивача на те, що грошові кошти вносилися в касу нібито протягом часу з 01 год. по 01 год. 22 хв. 14 травня 2014 року, що підтверджується довідкою про рух коштів по рахункам клієнтів ПАТ Старокиївський банк» із датою формування 17 вересня 2014 року, оскільки, використання вказаної довідки для підтвердження позовних вимог не вбачається можливим у зв'язку з тим ,що відповідно до п.п. 1.4 та 1.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2013 року № 254 банки самостійно визначають систему організації операційної діяльності залежно від їх структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій тощо. Оброблення інформації про операції та її збереження мають виконуватися на серверах та/або іншій комп'ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що надана позивачем довідка є технічним документом банку, сформованим із електронної системи обліку руху коштів по рахункам клієнтів, яка була сформована під час створення банківської проводки відповідальним працівником банку, однак не свідчить про те, що грошові кошти надійшли саме в цей час. Підтвердженням того, що грошові кошти були видані та отримані протягом операційного часу банку свідчить запис у контрольному журналі на осіб, що допускаються до відкриття, закриття та опечатування грошових сховищ від 28 травня 2014 року, згідно з якими 13 травня 2014 року грошові кошти були передані під охорону о 20 год. 10 хв. Цей запис свідчить про те, що станом на цей час встановлена відповідність кількості грошових коштів в касі первинним документам, оформленим банком.

Установивши, що твердження позивача про те, що укладені відповідачами угоди з позивачем є удаваними та фіктивними, не відповідають вимогам чинного законодавства України, обставинам справи та наявним у справі доказам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ "Старокиївський банк".

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування рішення суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" Пантіної Любові Олександрівни відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 5 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: О.В. Шахова

Л.Д.Поливач