АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/6274/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Українець В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 243 грн. 60 коп. судового збору.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин сторін норми чинного законодавства, що регулюють спільну сумісну власність сторін. Також, зазначає, що ОСОБА_3 не надала суду належних та допустимих доказів протиправних дій саме відповідача, в результаті яких їй чиняться перешкоди у користування квартирою та не надала доказів на підтвердження тієї обставини, що її права як співвласника квартири є порушеними, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для відмови в задоволені позову.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали з наведених в ній підстав.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважали, що спір вирішений судом правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 лютого 1999 року, виданого Відділом приватизації державного житла Залізничного району міста Києва, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є співвласниками в рівних долях квартири АДРЕСА_1 (а.с.7).

01 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві з приводу усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, які їй чинить її син ОСОБА_2 (а.с.8).

З відповіді начальника Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві Жукова Б.В. від 30 жовтня 2014 року на вказане звернення ОСОБА_3 вбачається, що в ході перевірки провести з ОСОБА_2 профілактичну бесіду не виявилося можливим та рекомендовано звернутися до суд в порядку цивільно-правових відносин (а.с.44).

17 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила вселити її у квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у користуванні вказаною квартирою.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Починаючи з березня 2012 року ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у користуванні вказаною квартирою, змінив замки до вхідних дверей, не дає від них ключі та не пускає її до вказаної квартири. Стосовно протиправної поведінки відповідача вона неодноразово звертався до правоохоронних органів.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Норми ст. ст. 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися чи є підстави передбачити можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі вернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

З матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2014 року ОСОБА_3 зверталась до Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві з приводу усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Також, як вбачається з відповіді начальника Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві Жукова Б.В. від 30 жовтня 2014 року, в ході перевірки провести з ОСОБА_2 профілактичну бесіду не виявилося можливим. З приводу вселення ОСОБА_3 рекомендовано звернутися до суд в порядку цивільно-правових відносин (а.с.44).

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_2 не надав суду будь-яких доказів на спростування вказаних обставин.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 зареєстрована у вказаній квартирі (а.с.7 зворот).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, особа, яка є співвласником майна, яке перебуває у спільній частковій власності, наділена правом на захист права користування, володіння або розпорядження таким майном не залежно від розміру належної їй частки.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Т.І.Побірченко