12.10.2015 Єдиний унікальний номер 205/3473/15-ц
2/205/1816/15

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Федченко В.М.,

при секретарі Бунакової С.О.,

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради, третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про зміну ідеальних часток та визнання права власності на 19/100 частин домоволодіння в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради, третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про зміну ідеальних часток та визнання права власності на 19/100 частин домоволодіння в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ? частина домоволодіння №319 по вул. Комунарівська в м. Дніпропетровську належить його батькові ОСОБА_4, на підставі мирової угоди від 11.08.1970 року та ухвали народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 11.08.1970 року, зареєстрованого в БТІ м. Дніпропетровська в реєстрову книгу №262 за реєстром №4.

Друга ? частина домоволодіння №319 по вул. Комунарівська в м. Дніпропетровську належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 19 .09.1967 року.

У зв'язку з узаконення житлового будинку В-1 і гаражу Г ідеальні частки в домоволодінні змінилися.

Згідно з актом ідеальних часток від 20 травня 1980 року в користуванні ОСОБА_5 заходились 81/100 частин домоволодіння №319 по вул. Комунарівська в м. Дніпропетровську, яка складається з: житловий будинок В-1 вартістю 1581 крб., сіни в-1 -354 крб., Н/підвали під В-1 і в-1 367 крб., ганок в1 -33 крб., приямок вх 11 крб., гараж Г 226 крб., сарай Ж 32 крб., Сарай Д 8 крб., Вбиральня З 12 крб., Огорожа № 3,4,6 122 крб., Водоколонка №7 - 62 крб., всього на суму 2808 крб.

В користуванні ОСОБА_6 знаходились 19/100 частин домоволодіння №319 по вул. Комунарівська в м. Дніпропетровську, які складаються з житлових будинків А-1 і літ. В-1, сіней а-1 і в-1, н/підвалів від В-1 і в-1, ганку в1, приямку вх, сараїв літ.Б, літ.Д, літ.Ж, гаражу літ.Г, вбиральні літ.З, літ.Л., огорож №1-6, водо колонки №7.

Рішенням виконкому Ленінської ради народних депутатів №1760 від 19.09.1980 року акт ідеальний часток затверджений.

На теперішній час 81/100 частина спірного домоволодіння належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 грудня 2007 року.

14 січня 2014 року помер батько позивача ОСОБА_6. Своє право власності на змінену ідеальну частку - 19/100 частин вищевказаного домоволодіння не зареєстрував.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина у вигляді 19/100 частин домоволодіння №319 по вул. Комунарівська в м. Дніпропетровську. Позивач після смерті батька прийняв спадщину фактично так, як був зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем на час смерті. Постановою державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7Ю, від 13 березня 2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право спадщину за законом на ? частину спірного домоволодіння, оскільки ОСОБА_6 за життя не зареєстрував змінену ідеальну частку в домоволодінні, в зв'язку з чим позивач змушений звертатися з цим позовом до суду та просив змінити ідеальні частки в домоволодінні №319 по вул. Комунарівська в м. Дніпропетровську та визнати за ним, ОСОБА_1, право власності на 19/100 частин домоволодіння №319 по вул. Комунарівська в м. Дніпропетровську, яка складається з: житлового будинку літ. А-1 загальною площею 39,9 м2, житловою площею 27 м2, житлового будинку літ. В-1 загальною площею 89,8 м2, житловою площею 44,6 м2, сіней літ.а-1, літ.в-1, н/підвалів під В-1 і в-1, ганку в1, приямку вх, сараїв літ.Б, літ.Д, літ.Ж, гаражу літ.Г, вбиралень З, Л, огорож №1-6, водоколонки №7 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого 14 січня 2014 року (а.с.2-6).

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 міська рада, в судове засідання не з'явилася про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. 29 липня 2015 року судом отриманні заперечення проти позову, в яких відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі (а.с.71-72).

Третя особа, Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, в судове засідання не з'явилася, письмово просила розглядати справу за її відсутності відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ? частина домоволодіння №319 по вул. Комунарівська в м. Дніпропетровську належить батькові позивача ОСОБА_4, на підставі мирової угоди від 11.08.1970 року та ухвали народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 11.08.1970 року, зареєстрованого в БТІ м. Дніпропетровська в реєстрову книгу №262 за реєстром №4 (а.с.6.7).

Друга ? частина домоволодіння №319 по вул. Комунарівська в м. Дніпропетровську належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 19 .09.1967 року.

Згідно з актом ідеальних часток від 20 травня 1980 року, у зв'язку з узаконення житлового будинку В-1 і гаражу Г ідеальні частки в домоволодінні змінилися та в користуванні ОСОБА_5 знаходилась 81/100 частин домоволодіння №319 по вул. Комунарівська в м. Дніпропетровську, яка складається з: житловий будинок В-1 вартістю 1581 крб., сіни в-1 -354 крб., Н/підвали під В-1 і в-1 367 крб. ганок в1 -33 крб., приямок вх 11 крб., гараж Г 226 крб., сарай Ж 32 крб., Сарай Д 8 крб., Вбиральня З 12 крб., Огорожа № 3,4,6 122 крб., Водоколонка №7 - 62 крб., всього на суму 2808 крб.

В користуванні ОСОБА_6 знаходилась 19/100 частин домоволодіння №319 по вул. Комунарівська в м. Дніпропетровську, які складаються з житлових будинків А-1 і літ. В-1, сіней а-1 і в-1, н/підвалів від В-1 і в-1, ганку в1, приямку вх, сараїв літ.Б, літ.Д, літ.Ж, гаражу літ.Г, вбиральні літ.З, літ.Л., огорож №1-6, водо колонки №7 (а.с.8).

Рішенням виконкому Ленінської ради народних депутатів №1760 від 19.09.1980 року акт ідеальний часток затверджений (а.с.9).

На теперішній час 81/100 частина спірного домоволодіння належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 грудня 2007 року (а.с.12).

14 січня 2014 року помер батько позивача ОСОБА_6 (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина у вигляді 19/100 частин домоволодіння №319 по вул. Комунарівська в м. Дніпропетровську. Позивач після смерті батька прийняв спадщину фактично так, як був зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем на час смерті, що підтверджується довідкою від 21.04.2015 року виданою головою квартального комітету №33 (а.с.20).

Постановою державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7Ю, від 13 березня 2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право спадщину за законом на ? частину спірного домоволодіння, оскільки ОСОБА_6 за життя не зареєстрував змінену ідеальну частку в домоволодінні (а.с.19).

Позивач в позові посилається на правові підстави, викладенні в ст.ст.529, 549 ЦК України в редакції 1963 року, хоча правовідносини виникли в 2014 році, тому суд вважає за правильне при вирішенні справи застосувати правові підстави передбачені цивільним кодексом України 2004 року.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст.1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Тобто, до позивача як спадкоємця перейшов обовязок оформити у встановленому законом порядку право власності на певну частку нерухомого майна та зареєструвати це право відповідно до ст.182 ЦК України та ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Також, відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця. Крім того, згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивач прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6, який помер 14 січня 2014 року, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України 2003 року, а саме: постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини тому вважається таким, що прийняв спадщину, що підтверджується довідкою від 21.04.2015 року, виданою головою квартального комітету №33 (а.с.20).

Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом позивач не в змозі, оскільки його батько ОСОБА_6 за життя не зареєстрував змінену ідеальну частку в домоволодінні №319 по вул. Комунарівська в м. Дніпропетровську.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 2 ст.357 ЦК України, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він вирішується з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Згідно вимог ч. 3 ст.357 ЦК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Спір між позивачем та іншими особами відносно її майна відсутній та не порушує прав та інтересів інших осіб. Сторони згодні на встановившийся фактичний порядок користування частинами домоволодіння.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та повністю доведеними, а тому можливим їх задоволення.

Що стосується заперечень відповідача проти позову і невизнання ним заявлених позовних вимог, то суд вважає їх нікчемними і такими, що не заслуговують на увагу.

Зокрема, заперечуючи проти позову відповідач посилається лише на те, що право позивача не є порушеним, оскільки той взагалі не звертався до ОСОБА_3 міської ради із зазначеним питанням і що державна реєстрація нерухомого майна відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с.71-72).

Відповідно до ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п.38 ст.26 вищезазначеного Закону, - до виключної компетенції сільських, селищних та міських рад також відноситься: «надання відповідно до законодавства згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об'єктів, у тому числі місць чи об'єктів для розміщення відходів, сфера екологічного впливу діяльності яких згідно з діючими нормативами включає відповідну територію».

Відповідно до ст.41 Конституції України від 28.06.1996 року право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Посилаючись на ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с.71-72) відповідач не враховує ту обставину, що в даному конкретному випадку первісно повинно відбутися визнання права власності на спірне нерухоме майно, а потім вже його державна реєстрація відповідно до вимог вказаного ним Закону.

З оглядом на викладене суд приходить до того висновку, що право позивача є порушеним і тому підлягає захисту.

На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.25, 28 п.38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 15-16, 357, 392, 1217, 1218, 1268,1296 ЦК України, ст.ст.10, 11, 14, 59-60, 197 ч.2, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради, третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про зміну ідеальних часток та визнання права власності на 19/100 частин домоволодіння в порядку спадкування за законом задовольнити.

Змінити ідеальні частки співвласників домоволодіння № 319 по вул. Комунарівська в м. Дніпропетровську.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 19/100 частин домоволодіння № 319 по вул. Комунарівська в м. Дніпропетровську, яка складається з: А-1 і літ. В-1, сіней а-1 і в-1, н/підвалів від В-1 і в-1, ганку в1, приямку вх, сараїв літ.Б, літ.Д, літ.Ж, гаражу літ.Г, вбиральні літ.З, літ.Л., огорож №1-6, водо колонки №7, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер 14 січня 2014 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.М.Федченко