Провадження № 4-с/344/5/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Польська М.В.

при секретарі с/з/ ОСОБА_1,

розглянувши скаргу за заявою ОСОБА_2 на дії державного виконавця щодо визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.09.2014 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із скаргою на дії державного виконавця з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.09.2014 року.

Скаржник скаргу обґрунтував тим, що постановою державного виконавця від 11.09.2014. було відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа виданого Івано-Франківським міським судом 15.08.2014 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» коштів в сумі 614541,26 грн. та 11000 грн. пені та 3441,00 грн. судового збору, однак при відкритті провадження та подальших дій субєкт оскарження не дотримався вимог законодавства, з підстав зазначених в скарзі.

Попередньо в судовому засіданні скаржник скаргу підтримав, в подальшому в

судове засідання 22 травня 2015 року скаржник та представник суб'єкта оскарження не зявилися, причини неявки суду не повідомили, та з врахуванням вимог ч.2 ст..386 ЦПК України суд вважав за можливе розгляд даної скарги з-за відсутності представника субєкта оскарження та скаржника.

Заслухавши пояснення скаржника в судовому засіданні 12.05.2015 року, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу дій державного виконавця при примусовому виконанні судового наказу №0907/2н-2735/2011, виданого Івано-Франківським міським судом 16.11.2011 року.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 11.09.2014 р. було відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа №344/11851/2013, виданого Івано-Франківським міським судом 15.08.2014 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» коштів в сумі 614541,26 грн. та 11000 грн. пені та 3441,00 грн. судового збору (а.с.5). Надано добровільний термін виконання до 16.09.2014 року.

Дану постанову державного виконавця скаржником отримано 19.09.2015 року (а.с.6).

Однак скаржник вказує в скарзі на те, що при відкритті провадження та подальших дій субєкт оскарження не дотримався вимог законодавства. Зокрема скаржник звертає увагу на те, що у виконавчому документі повинні бути зазначені найменування боржника та стягувача, однак у вказаній постанові не повністю вказано найменування боржника та стягувача. Крім того, позивач звертає увагу на те, що державним виконавцем при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження не врахував вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон). Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державного виконавця.

На підставі ст..19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, в тому числі за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Як слідує зі ст..20 цього ж закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Згідно ст..25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року передбачає обмеження протягом дії цього закону щодо примусового стягнення на нерухоме житлове майно.

Однак, суд звертає увагу, що дані обмеження не перешкоджають державному виконавцю відкрити виконавче провадження, а норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», державним виконавцем враховуються на стадії вчинення дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа, та з'ясовується чи є підстави для застосування даного закону.

А тому дії субєкта оскарження є правомірними в частині відкриття провадження на виконання виконавчого листа виданого Івано-Франківським міським судом 15.08.2014 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» коштів в сумі 614541,26 грн. та 11000 грн. пені та 3441,00 грн. судового збору.

Інших порушень в тексті постанови про відкриття виконавчого провадження, про які зазначає скаржник, судом не встановлено.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 13 Закону України «Про державну виконавчу службу», частиною третьою статті 6, частиною першою статті 12, статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про державну виконавчу службу» дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом. Незважаючи на те, що в цій статті не зазначено можливість оскарження рішення державного виконавця, іншими статтями цього Закону та інших законодавчими актами передбачено можливість оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця. Так, згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до частини першої статті 12 цього Закону сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статей 383, 384 ЦПК та статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або начальника відділу державної виконавчої служби, державних виконавців і посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відділів державної виконавчої служби (далі ВДВС) Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласного, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, що стосуються виконання судових рішень, подаються до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі наведеного, відповідно до Закону України „Про виконавче провадження, ст. ст. 60, 209-210, 383-387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця щодо визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.09.2014 року відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Польська М.В.