Справа № 460/651/11 Головуючий у 1 інстанції: Воробель М.М.
Провадження № 22-ц/783/3409/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В. ,

суддів: Приколоти Т.І. Федоришина А.В.,

за участю секретаря: Іванової О.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа ТзОВ "Балмікс" про усунення перешкод в користуванні приміщенням загального призначення (позаквартирним коридором), що знаходиться у спільній сумісній власності,-

в с т а н о в и л а :

28 липня 2009 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом, в якому просила постановити рішення про усунення перешкод у користуванні належним їй на праві спільної сумісної власності позаквартирним коридором, який знаходиться на четвертому поверсі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідачку ОСОБА_5 демонтувати влаштовану нею в спільному позаквартирному коридорі бетонну стінну перегородку та встановлені двері між квартирами № 13 та № 14, а також привести у попередній стан вікно сходової клітки для денного освітлення коридору, що по АДРЕСА_1, мотивуючи це тим, що вона проживає в багатоквартирному житловому будинку під АДРЕСА_1. Квартира позивачки № 14, як і квартира відповідачки № 13 знаходяться на четвертому поверсі 5-ти поверхового будинку. Обидві квартири з'єднуються між собою спільним коридором і даний коридор як і інші додаткові приміщення будинку відносяться до приміщень загального користування і належить їм на праві спільної сумісної власності. Однак відповідачка без всякого на те погодження, всупереч дотримання санітарних і протипожежних норм, розділила даний коридор бетонною стіною, в якій встановила окремі двері. Крім того, нею замуровано вікно сходової клітки, призначене для поступлення денного світла в коридор. На її неодноразові звернення і звернення керівництва об'єднання співвласників їхнього багатоквартирного будинку розібрати дану перегородку, відповідачка не реагує, що і змусило позивачку звернутись до суду.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, позивачка ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку, і покликаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити її позовні вимоги. Стверджує, що розглядаючи справу в суді та обгрунтовуючи свої позовні вимоги, вона неодноразово звертала увагу суду та надавала відповідні документи, щодо незаконного будівництва та наявність такої стіни в натурі. Більше того, доводити наявність самовільно збудованої стіни не було потреби, оскільки відповідачка сама визнала наявність такої. Згідно відповіді на адвокатський запит № 5 від 04 березня 2013 року та отриманих документів, а саме копію заяви про отримання дозволу на збереження виконаного перепланування квартири № 13 підтверджується факт збудованої перегородки. Вказує, що на технічному паспорті від 10 жовтня 2006 року відсутні будь-які перегородки та добудови, і відповідно посилання сторони відповідача на те, що спірна добудова існувала до моменту укладення договору дарування, не заслуговує на увагу. Згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 " Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року N 572" відповідач ОСОБА_5 не мала ніяких законних прав щодо зведення бетонної стіни та встановлення дверей.

У запереченні на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що , коли вона 16.12.2006 року отримала право власності на квартиру № 13, то на коридорі перегородка вже стояла, акт на який покликається позивачка у позовній заяві визнаний недійним на підставі рішення суду, яке набрало законної сили і тому не може служити в якості доказу, окрім того позивачкою не надано доказів порушення зі сторони відповідачки санітарних чи протипожежних норм. Позивачем вже подавалася в 2009 році позовна заява до попереднього власника квартири № 13 - ОСОБА_6, яка ухвалою Яворівського районного суду від 21.05.2009 року провернена позивачеві.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції ,колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов"язання відповідача усунути перешкоди в користуванні поза квартирним коридором, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено доказами ті обставини , на які вона посилалася як на підставу своїх вимог і на те, що жодними вагомими доказами не доведено існування спірної перегородки.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні поза квартирним коридором , оскільки у відповідності до положень ч. 2 ст. 1166 ЦК України обов"язок відсутності вини покладається на особу , яка завдала шкоду. А заперечення відповідача, щодо недоведеності позивачем факту існування перегородки в загальному коридорі спростовуються її письмовою заявою на ім"я ТзОВ "Балмікс" від 25 вересня 2012 року, у якій відповідач просила надати письмову згоду на збереження виконаного перепланування в коридорі, спільному для квартир № 13 та № 14 коридорі по АДРЕСА_1, яке стосувалося влаштування в цьому коридорі бетонної перегородки та міжкімнатних дверей (а.с. 137).

У відповідності до п. 1.3 рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів , улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України , які визначають правовий режим власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

У відповідності до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

У відповідності до першого абзацу ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У відповідності до першого абзацу ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих , що пов"язані з його недійсністю.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне , сантезхнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яка обслуговує більше однієї квартири , а акож споруди, будівлі , які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Предметом спору, є усунення перешкод в користуванні спільним майном - коридором, який веде у квартири № 13 та № 14 , рівне право володіння, користування і розпорядження яким, мають власники цих обидвох квартир., і ніхто з них не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цим коридором, оскільки при здійсненні своїх прав особа зобов"язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. За таких обставин посилання відповідача на те, що перегородка у загальному коридорі була встановлена попереднім власником квартири № 13 не має правового значення, оскільки встановленням цієї перегородки порушено права співвласника цього коридору - власника квартири № 14. Доказів, які б свідчили про те, що ця бетонна перегородка і двері встановлені з додержанням вимог чинного законодавства чи з дозволу позивача, відповідачкою, на яку в даному випадку покладався обов"язок доказування відсутності порушення, відповідачем суду надано не було.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в мотивувальній частині оскарженого рішення, в недодержання вимог ст. 214 ЦПК України, відсутні будь-які висновки суду першої інстанції з приводу наявності чи відсутності обставин замурування відповідачем вікна сходової клітки, яке позивач просив привести у попередній стан, тобто щодо цієї частини позовних вимог, судом першої інстанції рішення фактично не було ухвалено, і це процесуальне порушення може бути усунено шляхом ухвалення додаткового рішення.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи доведено порушення відповідачем, охоронюваних законом прав та інтересів позивача щодо користування спільним майном - коридором загальним для квартир № № 14 і 13, тому це порушене право підлягає судовому захисту, шляхом зобов"язання відповідача усунути порушення права власності позивача, яке полягало у чиненні відповідачем перешкод позивачеві у користуванні загальним позаквартирним коридором.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 2, 3, 4 ч. ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року скасувати і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 спільним з ОСОБА_5 позаквартирним коридором , який знаходиться на четвертому поверсі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1. Зобов"язати ОСОБА_5 демонтувати, влаштовану в спільному для квартир № 13 та № 14 позаквартирному коридорі, бетонну стінну перегородку та встановлені двері , які ведуть у квартиру № 13, а також привести у попередній стан вікно сходової клітки для денного освітлення позаквартирного коридору , який знаходиться на четвертому поверсі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

Федоришин А.В.