Провадження № 2/344/792/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бойчука О.В.

секретар Сушко І.В.,

за участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача

УМВС України

в Івано-Франківській області Пендель О.Я.,

представника прокуратури

м. Івано-Франківська Янцюк Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України, орган, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб - прокуратура м. Івано-Франківська, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури і суду,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, Головного управління Державної казначейства України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури і суду в розмірі 101662,40 грн.

Збільшивши позовні вимоги, ОСОБА_5 остаточно пред'явив позов до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури і суду в розмірі 1000000,00 грн.

У якості органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, участь у справі взяла прокуратура м. Івано-Франківська.

Позовні вимоги у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог ОСОБА_5 обґрунтував тим, що з 16 липня 2007 року по 30 червня 2014 року він незаконно вважався, зокрема, підозрюваним, обвинуваченим та підсудним. Внаслідок таких неправомірних дій державних органів зазнав великої моральної шкоди, оскільки злочину не вчиняв, однак змушений був боятися за власне майбутнє. Такі дії державних органів призвели до руйнації життєвих планів, порушення нормальних соціальних зв'язків, що в даний час вимагає додаткових зусиль для організації життя. Внаслідок спричинення моральної шкоди змушений був звернутися до суду за захистом свого права.

У судовому засіданні представник позивача, який також допитувався в якості свідка, суду пояснив, що він є батьком позивача та протягом періоду з 2007 року по 2014 рік бачив, що ОСОБА_5 дуже сильно переживав за своє становище. Він був змушений змінити роботу та уникати сусідів і знайомих, оскільки його постійно викликали в міліцію та інші органи для допитів. Це завдавало йому моральних страждань. Внаслідок таких страждань ОСОБА_5 жалівся на головну біль та втому. Вважає, що сину завдана значна моральна шкода. Сам переживав за нього весь цей час. Просив суд позов задовольнити.

Представник Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у поданому ним суду письмовому запереченні. Суду пояснив, що будь-які докази спричинення ОСОБА_5 моральної шкоди відсутні. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник прокуратури м. Івано-Франківська у судовому засідання проти задоволення позову заперечила та суду пояснила, що він є безпідставний та необґрунтований.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає, що з метою уникнення порушення права сторін на розгляд даної справи у розумні строки, справу слід розглянути за відсутності представника цього відповідача, надіславши йому копію рішення суду та забезпечивши таким чином право на справедливий суд - можливість оскарження з моменту отримання.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що із встановлених обставин справи випливають цивільні правовідносини, а також про часткову обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно вимог статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно пунктів 2 та 4 частини 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у: 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно положень пункту 2 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Як вбачається з постанови, копія якої міститься в матеріалах справи, про закриття кримінального провадження від 30 червня 2014 року слідчого відділення Долинського РВ УМВС Управління МВС України в Івано-Франківській області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000303 від 05.06.2014 року закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України (а.с. 44-45).

Враховуючи вищевказану постанову від 30 червня 2014 року та постанову старшого слідчого Долинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області від 16 липня 2007 року про порушення кримінальної справи, зокрема, стосовно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, за ч. 2 ст. 289 КК України, суд вважає, що позивач у період з 16 липня 2007 року по 30 червня 2014 року фактично притягувався до кримінальної відповідальності із застосуванням певних обмежень, що не могло не відобразитися на його звичному способі життя.

Суд вважає, що в даному випадку має місце умова виникнення у позивача права на відшкодування шкоди - обставина, за наявності якої діє підстава, що містить у собі рішення відповідного органу про невинуватість притягненого до відповідальності ОСОБА_5 Такою умовою є закриття кримінального провадження органом досудового розслідування, тобто повна реабілітація особи ОСОБА_5

За змістом частин 5 та 6 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій моральній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні даного спору в частині встановлення обставини спричинення позивачу моральної шкоди та його незаперечного права на відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконно притягнення до кримінальної відповідальності, суд врахував тривалість перебування ОСОБА_5 під обмеженнями кримінального закону, глибину і тривалість моральних страждань, завданих ОСОБА_5 діями державних органів, та дійшов висновку, що така обставина встановлена. Доводи представника Міністерства внутрішніх справ України та представника прокуратури щодо відсутності цієї обставини, а також недоведеності спричинення моральних страждань позивачу суд вважає безпідставними, оскільки неправомірне притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності в неповнолітньому віці та подальші дії державних органів щодо доведення вини позивача в межах кримінального закону мають для фізичної особи наслідком порушення звичного способу життя.

Згідно ч. 1 ст. 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

При вирішенні спору в частині розміру моральної шкоди, суд виходив з оцінки причинного зв'язку між притягненням ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності та змінами у його житті, думку його батька щодо поведінки позивача, а також врахував, що ОСОБА_5 перебував у стані невизначеності стосовно результатів провадження його справи, яке явно мало ознаки публічності в місці проживання позивача та впливало на ставлення до нього оточуючих.

При цьому, оскільки позивачем не наведено чітких та конкретних підстав розрахунку моральної шкоди в розмірі 1000000,00 грн., враховуючи наведені норми та докази, керуючись конституційним принципом верховенства права та судовою практикою Європейського суду з прав людини, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд вважає, що моральна шкода, завдана ОСОБА_5, у відповідності до пунктів 2 та 4 частини 2 статті 23 ЦК України та ч. 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» полягає у стражданнях, заподіяних йому внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, втрати звичного способу життя.

Справедливою сатисфакцією при відшкодуванні такої шкоди є не тільки усвідомлення позивачем факту припинення щодо нього кримінального провадження, а й отримання ним певної грошової компенсації в розумних межах, яка за переконанням суду повинна становити 130000,00 грн., що надасть можливість ОСОБА_5 відновити психологічну рівновагу через покращення власного побуту.

На підставі вищенаведеного, ст.ст. 8, 24, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, ч. 1 ст. 1176 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», керуючись нормами цивільного процесуального законодавства, зокрема, ст.ст. 11, 57, 58, 60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_5 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України, орган, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб - прокуратура м. Івано-Франківська, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури і суду - задовольнити частково.

Стягнути з держави шляхом списання коштів зі спеціально визначеного рахунку для відшкодування шкоди Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_5, ідентифікаційний № НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1, 130000 гривень 00 копійок завданої органами державної влади моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.В.Бойчук