Справа №471/969/14-ц 09.04.2015 09.04.2015 09.04.2015
Провадження №22-ц/784/829/15
Головуючий у першій інстанції-Губанової В.М.
Категорія 39 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського І.В., Царюк Л.М.,

при секретарі - Свіщуку О.В.,

за участю представника позивачки - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_3

до ОСОБА_2 та

Сергіївської сільської ради Братського району Миколаївської області

про визнання заповіту недійсним

У С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 та Сергіївської сільської ради Братського району Миколаївської області про визнання заповіту недійсним.

Позивачка зазначала, що 18 серпня 2009 року ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, склала на її ім'я нотаріально посвідчений заповіт, яким заповідала їй земельну ділянку площею 8, 22 га, розташовану в межах Сергіївської сільської ради Братського району Миколаївської області. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Після смерті спадкодавця їй стало відомо, що 13 серпня 2013 року від імені ОСОБА_4 складено інший заповіт на ім'я ОСОБА_2, який посвідчено секретарем Сергіївської сільської ради.

Посилаючись на те, що форма та зміст заповіту від 13 серпня 2013 року не відповідають вимогам закону, на час вчинення цих дій ОСОБА_4 перебувала в тяжкому стані у Братській центральній районній лікарні та не могла усвідомлювати та вчиняти такі дії, а підпис на заповіті від імені ОСОБА_4 відмінний від її дійсного підпису, ОСОБА_3 просила визнати заповіт, посвідчений секретарем Сергіївської сільської ради Братського району Миколаївської області 13 серпня 2013 року, недійсним.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, посилаючись на відповідність заповіту волі заповідача та вимогам закону.

Представник Сергіївської сільської ради та третя особа у судовому засіданні участі не приймали, своєї думки стосовно позову не висловили.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2015 року позов задоволено, заповіт, складений 13 серпня 2013 року від імені ОСОБА_4 на корить ОСОБА_5 та посвідчений секретарем Сергіївської сільської ради Братського району Миколаївської області, визнано недійсним. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просила рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на помилковість висновку суду про порушення вимог закону щодо форми та змісту заповіту від 13 серпня 2013 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, але судове рішення підлягає зміні, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 18 серпня 2009 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповідала ОСОБА_3 належну їй земельну ділянку розміром 8,22 га, розташовану в межах Сергіївської сільської ради Братського району Миколаївської області. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області Грицаєнко Л.М. (а.с. 8).

12 серпня 2013 року ОСОБА_4 у тяжкому стані було госпіталізовано до Братської центральної районної лікарні (палата інтенсивної терапії) з попереднім діагнозом - гіпертонічна хвороба Ш ступеня, гостре порушення мозкового кровообігу (інсульт) (а.с.13, 148-153).

13 серпня 2013 року у Братській центральній районній лікарні секретарем Сергіївської сільської ради Братського району Миколаївської області посвідчено інший заповіт, яким ОСОБА_4 заповідала цю ж земельну ділянку ОСОБА_2 (а.с. 4).

У тексті заповіту зазначено, що у зв'язку з хворобою заповідача, заповіт складено та посвідчено вдома за адресою АДРЕСА_1 та прочитано вголос заповідачем та власноручно підписано ОСОБА_4 у присутності нотаріуса.

14 серпня 2013 року стан здоров'я ОСОБА_4 значно погіршився, а ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла (а.с. 5).

Відповідно до частини 1 статті 1257 ЦК заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Підставою недійсності заповіту є встановлення факту, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина 2 статті 1257 ЦК).

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені статтею 1247 ЦК.

Такими вимогами є письмова форма заповіту із зазначенням місця та часу його складення, особисте підписання заповіту заповідачем, посвідчення заповіту нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними статтями 1251-1252 ЦК, та його державна реєстрація.

Відповідно до статті 1251 ЦК, якщо у населеному пункті, де немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Аналогічно вирішує це питання і Закон «Про нотаріат».

За змістом статті 1 цього закону вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів (державних, приватних), а у населених пунктах, де немає нотаріусів, певні нотаріальні дії, в тому числі і посвідчення заповітів, здійснюється уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Це правило кореспондується з Законом «Про місцеве самоврядування» (підпункт 5 пункту "б" частини першої статті 38), яким до делегованих повноважень виконавчих комітетів відповідних рад (сільських, селищних, міських) віднесено вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Нотаріальна діяльність здійснюється за територіальним принципом, що ґрунтується на визначенні нотаріального округу, яким є територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (стаття 13-1 Закону «Про нотаріат»).

Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у передбачених законом випадках.

Повноваження виконавчих комітетів сільських, селищних та міських рад також обмежується територією відповідної адміністративно-територіальної одиниці (стаття 1 Закону «Про місцеве самоврядування»).

Окремі правила вчинення нотаріальних дій органами місцевого самоврядування передбачені Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом МЮ України 11 листопада 2011 року N 3306/5 (далі - Порядок).

Порядком передбачено вчинення нотаріальних дій в приміщенні органу місцевого самоврядування і лише в окремих випадках - поза вказаним приміщенням з обов'язковим записом у посвідчувальному написі дійсного місця, адреси, а також причин вчинення нотаріальної дії поза приміщенням органу місцевого самоврядування (пункт 2.1 Порядку).

Відповідно до пункту 2.18 Порядку та статті 49 Закону України "Про нотаріат" у вчиненні нотаріальної дії має бути відмовлено, якщо дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що як повноваження нотаріуса обмежуються територією певного нотаріального округу, так і повноваження посадових осіб органів місцевого самоврядування щодо вчинення нотаріальних дій обмежуються територією того населеного пункту (села, селища, міста), в якому діє відповідний орган самоврядування.

Заповіт ОСОБА_4 від 13 серпня 2013 року посвідчено секретарем Сергіївської сільської ради в приміщенні Братської центральної районної лікарні, яка знаходиться у смт. Братське, тобто у населеному пункті, який знаходиться поза межами повноважень Сергіївської сільської ради (Братська селищна рада) і в якому є нотаріуси (а.с. 11).

Запис у посвідчувальному написі заповіту від 13 серпня 2013 року щодо місця вчинення нотаріальної дії та адреси (а.с. 4) не відповідає дійсності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що посвідчення заповіту від 13 серпня 2013 року секретарем Сергіївської сільської ради поза межами територіально-адміністративної одиниці, на якій діє цей орган місцевого самоврядування, та у населеному пункті, де є нотаріуси, не можна вважати вчиненим повноважною особою.

Зазначені порушення не відповідають вимогам частини 3 статті 1247 ЦК щодо форми заповіту та його посвідчення, а тому заповіт від 13 серпня 2013 року є нікчемним за частиною 1 статті 1257 ЦК.

В апеляційній скарзі відповідачка посилається на недоведеність та незначний характер порушень Порядку при посвідченні заповіту, на які послався суд в рішенні (не зазначення повної адреси заповідача, невірна адреса місця посвідчення заповіту, невиконання вимог розділу ІІІ Порядку, недоведеність підписання заповіту іншою особою тощо), а також встановлення факту вільного волевиявлення заповідача.

Ці доводи не мають визначального значення, оскільки посвідчення заповіту неповноважною (за встановлених фактичних обставин) особою є достатньою підставою для встановлення нікчемності заповіту.

Оригінал заповіту, який не був досліджений судом першої інстанції, був досліджений апеляційним судом у судовому засіданні.

Копія заповіту від 13 серпня 2013 року засвідчена суддею апеляційного суду у відповідності до статті 138 ЦПК.

За правилами частини 2 статті 215 ЦК нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідного спору. У разі відсутності вимог про застосування наслідків такого правочину суд вказує у резолютивній частині судового рішення про нікчемність правочину (пункт 5 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Оскільки основний висновок суду про порушення вимог закону щодо форми та порядку посвідчення заповіту відповідає обставинам справи, а визнання судом нікчемного заповіту недійсним не вимагається, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Керуючись статтями 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2015 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Встановити нікчемність заповіту ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_2, посвідчений 13 серпня 2013 року секретарем Сергіївської сільської ради Братського району Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 55.

Рішення суду в частині судових витрат залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді