Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2569/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Белінська І. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

25.11.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

ОСОБА_2 головуючої,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4

при секретареві Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5., ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 15 вересня 2006 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 укладений кредитний договір № 401/15/09/2006/978-3765/КФ/1, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 4500 євро зі сплатою 9,5% річних терміном до 14 вересня 2021 року. На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем, ОСОБА_6., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладені договори поруки, відповідно до яких останні поручились за виконання боржником своїх зобовязань. Позичальник порушив умови виконання кредитного договору, у звязку з чим станом на 12 червня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 3170,23євро, що еквівалентно 50053,57 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3170,23 євро, що еквівалентно 50053,57 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновку суду обставинам справи. Посилається на те, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо відсутності доказів, що поручителям була направлена претензія з вимогою про погашення заборгованості, а тому безпідставно відмовив позивачу у праві вимагати від поручителів солідарного виконання зобов?язання за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню у частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ухваленням нового рішення в цій частині з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідно до укладеного договору кредиту № 401/15/09/2006/978-3765/КФ/1 від 15 вересня 2006 року ОСОБА_5 як позичальник отримала від позивача кредит на загальну суму 4 500 євро на проведення ремонту та благоустрою квартири під 9, 5% річних, із щомісячною платою за управління кредитом із розрахунку 0,42% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом (без урахування розміру процентів за користування кредитом) з кінцевим терміном повернення кредиту до 14 вересня 2021 року. На забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором між позивачем, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладені договори поруки, відповідно до яких останні поручились за виконання боржником своїх зобов?язань.

Згідно із пп.3.3.1-3.3.3 кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені пп.1.3.1, 1.3.2 цього договору платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок № 0510, МФО 323624, мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 62,08 євро. Позичальник вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 20 числа поточного місяця.

Задовольняючи позов у частині стягнення з ОСОБА_5заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що станом на 12.06.2014 року вона прострочила сплату щомісячних мінімальних платежів у загальній сумі 376,56 євро, що відповідно до п.4.2.4. кредитного договору надає кредитодавцю право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов»язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів, передбачених договором, можливих штрафних санкцій.

Таким чином, на час пред»явлення позивачем позову до суду заборгованість позичальника за кредитним договором станом на 12 червня 2014 року склала 3 170, 23 євро, що еквівалентно 50 053 грн. 57 коп.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що згідно з ч.1. ст.554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають солідарно перед кредитором за порушення зобов?язання боржником, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Проте, відмовляючи у задоволенні позову до поручителів, суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності доказів направлення відповідачам ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 листа з вимогою про погашення кредитної заборгованості, яка виникла у позичальника ОСОБА_5, на що позивач вказує в апеляційній скарзі.

Листом від 09 липня 2009 року банк повідомив поручителів про наявність заборгованості за кредитним договором та заявив вимогу про дострокове погашення кредиту і нарахованих відсотків, пені (штрафу) відповідно до договору, незалежно від настання строку виконання, протягом 30 днів, що підтверджується матеріалами справи (а.с.26), а тому висновок суду щодо відсутності доказів про дотримання позивачем встановленого п.2.1 договорів поруки порядку пред»явлення позову до поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла у позичальника, не відповідає обставинам справи.

Невідповідність висновку суду обставинам справи є, відповідно до п.3ч.1ст.309 ЦПК України, підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення в апеляційному порядку.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки ;(частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Договорами поруки передбачено (п.5.3), що їх дія закінчується (припиняється) належним виконанням позичальником взятих на себе зобов»язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов»язань згідно з умовами договору поруки.

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб»єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договорів поруки про їх дію до належного виконання боржником своїх зобов»язань за кредитним договором чи до виконання поручителями своїх зобов»язань за договорами поруки не свідчать про те, що цими договорами установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не пред»явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобовязання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_5 (а відтак і поручителі) первинно взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами та іншими передбаченими договором платежами до 14 вересня 2021 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

У зв?язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та п.4.2.4 кредитного договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши у тому числі поручителям, вимогу про сплату простроченої заборгованості у розмірі 897,01 євро (станом на 09.07.2009 року) та про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів та пені. У цьому ж листі позивач встановив боржнику та поручителям 30- денний строк для погашення суми боргових зобов»язань за кредитним договором у повному обсязі. Саме на цей лист, як на повідомлення, направлене поручителям з вимогою виконати зобов»язання позичальника у цілому, що, відповідно до п.2.1 договорів поруки є обов»язковою умовою для набуття кредитором права вимагати від поручителів виконання зобов»язання, що витікає з кредитного договору, посилається позивач в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що зазначеним листом-повідомленням позивач змінив строк виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором. Таким новим строком є сплив 30 днів, наданих відповідачам для погашення суми боргових зобов»язань, у тому числі і тих, строк повернення яких ще не настав, тобто 9 серпня 2009 року.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов?язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

Зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред?явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Оскільки позивач звернувся до суду з вимогою, у тому числі, до поручителів про стягнення у солідарному порядку заборгованості позичальника за кредитним договором після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов»язання, позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню у зв»язку із припиненням договорів поруки.

З наданого позивачем розрахунку по поверненню ОСОБА_5 кредитних коштів та сплаті інших, передбачених кредитним договором платежів, видно, що погашення кредиту фактично відбувалося за графіком, який іноді порушувався позичальником. Остання прострочена заборгованість, що визначена позивачем станом на 12.06.2014 року, виникла за період з 20.04.2014 року. Таким чином, позивач заявив вимогу про стягнення заборгованості, строк повернення якої ще не настав, з підстав порушення позичальником графіку погашення кредиту за інший, ніж зазначено у листі-повідомленні від 09.07.2009 року, період. Проте, оскільки позивач не повідомив поручителів про скасування свого рішення про необхідність дострокового виконання зобов»язань, про яке він зазначив у листі від 09.07.2009 року, та обставина, що протягом 2009 20.03.2014 року він приймав виконання зобов»язань позичальником фактично за графіком, не надає йому права вимагати у судовому порядку солідарного з боржником виконання зобов»язань за цим позовом, оскільки договори поруки припинили свою чинність з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2015 року в частині позову до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

У позові ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: