У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24 червня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи та просив стягнути з відповідача на його користь 10 000 грн моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов'язків.

Позов мотивовано тим, що з 6 травня 1977 року по 22 грудня 1997 року позивач працював на шахтах ДП «Львіввугілля» та у Нафтовидобувному управлінні «Сургутнафта». У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці у нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого 4 квітня 1997 року Київським НДІ йому вперше було встановлено 35 % втрати працездатності, а 24 січня 2000 року висновком МСЕК йому було встановлено 45 % втрати працездатності та III групу інвалідності. Крім того, у 1990 році він отримав виробничу травму, внаслідок чого йому було пошкоджено ліве око. Внаслідок отримання професійного захворювання позивачу завдано моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, розмір якої, після уточнення позовних вимог він оцінив у 10 000 грн.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 24 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_5 3 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із втратою 15% професійної працездатності виникло у позивача вперше у 2004 році, пов'язаною з нещасними випадками на виробництві (довідка МСЕК від 27 квітня 2004 року ступінь втрати позивачем професійної працездатності у відсотках - 45, в тому числі вперше 10% + 5% пов'язаних з трудовими каліцтвами, які трапились 28 жовтня 1989 року та 24 січня 1991 року). З моменту первинного встановлення позивачу МСЕК втрати професійної працездатності, яка пов'язана з виробничими травмами, у останнього виникло право, відповідно до чинних на той час положень закону, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду.

Вказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до довідки обласної МСЕК № 3 від 18 вересня 1997 року, ОСОБА_5 було вперше встановлено 35 % професійного захворювання (хронічний бронхіт) та III групу інвалідності (а.с.28).

Згідно довідки Сокальської МСЕК від 27 січня 2000 року ОСОБА_5 встановлено 45 % втрати працездатності та III групу інвалідності.

Довідкою МСЕК від 27 квітня 2004 року встановлено, що ступінь втрати позивачем професійної працездатності у відсотках - 45, в тому числі вперше 10% + 5% пов'язаних з трудовими каліцтвами, які трапились з останнім, відповідно 28 жовтня 1989 року та 24 січня 1991 року, що підтверджується актами про нещасні випадки на виробництві, внаслідок яких ОСОБА_5 було травмовано праву ногу та пальці лівої руки.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із втратою 15% професійної працездатності, яка пов'язана з виробничими травмами, отриманими у зв'язку з нещасними випадками на виробництві виникло у позивача вперше у 2004 році.

На момент спірних правовідносин була чинною ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, згідно з якою відшкодування шкоди, заподіяної працівником внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до законодавства України.

Встановивши вказані обставини місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача.

Апеляційний суд дав належну оцінку вказаним висновкам та обґрунтовано залишив ухвалене місцевим судом рішення без змін.

Встановивши факти та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, а суд апеляційної інстанції при перегляді справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень. При вирішенні даної справи місцевим та апеляційним судами правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24 червня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська