У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 17 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого боржник отримав у кредит кошти у розмірі 2 899 грн зі сплатою 25,08 % річних, терміном користування до 15 лютого 2008 року. Взяті на себе кредитні зобов'язання боржник належним чином не виконує, станом на 30 травня 2013 року заборгованість складає 41 403 грн 17 коп. Таким чином, банк просив позов задовольнити та стягнути кредитну заборгованість.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2013 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 квітня 2015 року заочне рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом станом на 30 травня 2013 року у розмірі 17 451 грн 56 коп., з яких: 2 899 грн - заборгованість за кредитом; 599 грн 80 коп. - заборгованість по процентах за прострочення виконання грошового зобов'язання; 500 грн - штраф (фіксована частина); 807 грн 22 коп. - штраф (процентна складова). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з урахуванням норм п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» виходив із того, що позивачем пропущений трирічний строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, з урахуванням норм ст. ст. 625 - 627 ЦК України виходив із того, що нарахування процентів та пені за користування кредитом після закінчення строку дії кредитного договору не передбачено. Оскільки строк дії договору закінчився 15 лютого 2008 року, тому з цього часу позичальник має право на нарахування грошової суми відповідно до норм ст. 625 ЦК України, а тому вимоги про стягнення з відповідача процентів та пені задоволенню не підлягають.

Проте повністю з висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що 17 серпня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав у кредит кошти у розмірі 2 899 грн терміном до 15 лютого 2008 року та зі сплатою 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, ст.. 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що стягнення з відповідача процентів за користування кредитом та пені за період з 16 лютого 2008 року по 30 травня 2013 року включно задоволенню не підлягають, є передчасним. Відповідного судового рішення про задоволення вимог кредитора ухвалено не було, у матеріалах справи відсутні такі відомості, строк виконання кредитних зобов'язань був установлений сторонами до 15 лютого 2008 року, проте позичальником кредитні кошти не повернуті, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що позичальником здійснено не було.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ст. 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик