Ухвала

іменем україни

02 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсними договору на виготовлення ПВХ конструкцій та кредитного договору, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.), публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк»), у якому з урахуванням уточнень просила суд визнати недійсними договір від 10 лютого 2014 року № АХ4521 на виготовлення ПВХ конструкцій та кредитний договір від 10 лютого 2014 року № 401583804. Вимоги обґрунтовувала тим, що 10 лютого 2014 року між нею та ФОП ОСОБА_4 укладено договір № АХ4521, згідно з умовами якого відповідач зобов'язувався організувати роботи з виготовлення та передачі їй у власність ПВХ конструкцій. Також того ж дня між нею та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір № 401583804, відповідно до умов якого банк надав їй кредит у розмірі 6 795 грн 56 коп. 22 березня 2014 року ФОП ОСОБА_4 доставив їй ПВХ конструкції, які не відповідали тим, що вона замовляла, тому вона не прийняла таку продукцію. Незважаючи на те, що ФОП ОСОБА_4 не виконав умови договору від 10 лютого 2014 року № АХ4521, вона повинна сплачувати відсотки за користування кредитом, наданим їй для оплати товару, який не переданий їй у власність. Посилаючись на викладене та керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 203, 215 ЦК України, позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2014 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір від 10 лютого 2014 року № АХ4521, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 Визнано недійсним кредитний договір від 10 лютого 2014 року № 401583804, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Альфа-Банк». Стягнуто з ПАТ «Альфа-Банк» 490 грн, сплачених ОСОБА_3 згідно з умовами кредитного договору від 10 лютого 2014 року № 401583804.

У касаційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору, посилаючись на порушення судами норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права.

Судові рішення в частині задоволення вимог ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4 не оскаржуються, тому відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України в цій частині не переглядаються.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Судами встановлено, що 10 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір № АХ4521, згідно з умовами якого останній зобов'язався виготовити та передати у власність ОСОБА_3 ПВХ конструкції, а вона в свою чергу - оплатити їх вартість у розмірі 6 796 грн 16 коп.

Того ж дня між ОСОБА_3 та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 401583804, відповідно до умов якого позивачу надано кредит у розмірі 6 795 грн 56 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,1 % річних терміном до 11 лютого 2016 року.

Кредит надавався для оплати/часткової оплати товарів згідно з переліком, що вказаний у специфікації від 10 лютого 2014 року № 401583804 або листі-гарантії до цього договору від 10 лютого 2014 року, у загальному розмірі 6 116 грн шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок НОМЕР_1.

Також встановлено, що 22 березня 2014 року на адресу ОСОБА_3 було доставлено продукцію, що за своїми властивостями не відповідає замовленій, у зв'язку з чим позивач відмовилася від її отримання.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у договорі від 10 лютого 2014 року № АХ4521 були відсутні істотні умови, зокрема не деталізовано умови про його предмет, що є порушенням вимог ст. ст. 8, 10, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тому такий правочин є недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 203, ст. ст. 215, 216 ЦК України. Визнаючи недійсним кредитний договір, суд першої інстанції дійшов висновку, що він не відповідає вимогам ч. 2 ст. 207 ЦК України щодо письмової форми оформлення.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції та залишив ухвалене ним рішення без змін.

При цьому суд зазначив, що висновок суду першої інстанції про невідповідність кредитного договору вимогам ч. 2 ст. 207 ЦК України є помилковим, оскільки ОСОБА_3 дійсно отримала кредит від ПАТ «Альфа-Банк», що підтверджується матеріалами справи. Проте у зв'язку з тим, що судом визнано недійсним договір про виготовлення ПВХ конструкцій, з тих же підстав слід визнати недійсним й кредитний договір, оскільки фактично відпали підстави для отримання кредиту.

Повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з огляду на таке.

Заявляючи позов про визнання недійсним спірного договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом норм ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 303, 316 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги.

Недотримання вказаних вимог є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на зазначені вимоги законодавства уваги не звернув, у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, не з'ясував, доводи апеляційної скарги та докази, надані на її обґрунтування, належним чином не спростував та дійшов передчасного висновку про відсутність між банком та позивачем правовідносин за спірним кредитним договором та про наявність підстав для визнання кредитного договору недійсним, не вказавши підстав, передбачених ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Крім того, суд не звернув уваги та не надав оцінки тому, що ОСОБА_3 у рахунок погашення кредиту було сплачено 490 грн, що підтверджується квитанцією від 19 березня 2014 року (а. с. 13).

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції повністю не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування в цій частині із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st340>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2014 року в частині в частині залишення без змін рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2014 року про визнання недійсним кредитного договору від 10 лютого 2014 року № 401583804, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3, скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

Г.В. Юровська