У Х В А Л А

25 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

суддів:Яреми А.Г., Гуменюка В.І., Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користування квартирою та виселення,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 створює нестерпні умови проживання у належній йому квартирі та не бажає добровільно виселятися, тому ОСОБА_5 просив зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкод у користуванні квартирою та виселити її з квартири.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні квартирою. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2014 року заочне рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову про виселення скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про виселення відповідачки з квартири. В іншій частині заочне рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2014 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду відмовлено.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судового рішення порушується питання про скасування ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2014 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: статті 391 ЦК України та статті 116 ЖК Української РСР.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

від 29 жовтня 2014 року у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення з приміщення магазину;

від 25 липня 2012 року у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення, зобов'язання привести самовільно зайняті приміщення у первісний стан;

від 3 жовтня 2012 року у справі за позовом про відновлення порушеного права, виселення із житлового приміщення та скасування реєстрації;

від 1 серпня 2012 року у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням;

від 4 вересня 2013 року у справі за позовом про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні власністю та виселення;

від 25 лютого 2015 року у справі за позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку; за позовом про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення;

від 26 вересня 2012 року у справі за позовом про виселення, відшкодування моральної шкоди;

від 21 січня 2015 року у справі за позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності (справа № 6-37935св14);

від 21 січня 2015 року у справі за позовом про визнання власником будинку, визнання відсутності у особи права володіння, користування та розпорядження приміщеннями будинку, витребування кімнати у будинку із незаконного володіння, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення (справа № 6-34794св14);

від 26 лютого 2014 року у справі за позовом про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Згідно із пунктом 4 частини четвертої статті 359 ЦПК України заява повертається заявнику, якщо є ухвала Верховного Суду України про відмову у прийнятті справи до провадження за наслідками розгляду заяви, поданої у цій справі з аналогічних підстав.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, заява про перегляд судового рішення Верховним Судом України повертається заявнику у разі, якщо є ухвала суду (який повноважний вирішувати питання про допуск заяви про перегляд до провадження) про відмову у прийнятті справи до провадження за наслідками розгляду заяви, поданої у цій справі з аналогічних підстав.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2014 року та від 26 січня 2015 року відмовлено у допуску до провадження справи за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2014 року з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: статті 391 ЦК України та статті 116 ЖК Української РСР.

Зі змісту зазначених ухвал від 22 грудня 2014 року та від 26 січня 2015 року вбачається, що ОСОБА_4 на підтвердження неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права посилалася на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року, від 25 липня 2012 року, від 3 жовтня 2012 року, від 1 серпня 2012 року та від 4 вересня 2013 року.

Таким чином, за наданими заявницею, як приклади, вказанами ухвалами суду касаційної інстанції уповноваженим судом вже вирішувалось питання про допуск справи до провадження за наслідками розгляду заяв ОСОБА_4, поданих у цій справі з аналогічних підстав.

У зв'язку з цим заява ОСОБА_4 про перегляд судового рішення в частині посилання на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року, від 25 липня 2012 року, від 3 жовтня 2012 року, від 1 серпня 2012 року та від 4 вересня 2013 року підлягає поверненню.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_4 в іншій частині відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 9 липня 2014 року, що є предметом перегляду, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції про виселення відповідачки з квартири, виходячи із того, що остання ніколи не була членом сім'ї позивача, тому підстави для виселення відповідачки відповідно до статті 116 ЖК Української РСР немає. Натомість, відповідачка підлягає виселенню на підставі статті 391 ЦК України, на яку позивач посилався у позові та якою встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В наданих як приклади ухвалах:

від 25 лютого 2015 року, суд касаційної інстанції залишив без змін судові рішення попередніх інстанцій, якими у задоволенні позову про виселення відмовлено, виходячи із того, що ці правовідносини не регулюються нормами статті 391 ЦК Україниhttp://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843459/ed_2015_02_07/pravo1/T030435.html?pravo=1" "843459" "Цивільний кодекс України; нормативно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003" "_blank, на яку посилався позивач, як підставу позову, оскільки сторони перебували у шлюбі, а припинення сімейних відносин з позивачем, як власником квартири, не позбавляє відповідача на користування квартирою;

від 26 вересня 2012 року, суд касаційної інстанції скасував судові рішення попередніх інстанцій, якими ухвалено виселити відповідачів, та передав справу на новий розгляд з тих підстав, що відповідачі проживали у спірній квартирі, що належала їм на праві власності, тому їх не можна вважати такими, що самоправно зайняли квартиру, у зв'язку з чим їх виселення у порядку передбаченому частиною третьою статі 116 ЖК Української РСР є передчасним, а застосування статті 391 ЦК України є безпідставним, за відсутності підстав для виселення членів сім'ї власника, встановлених статтею 116 ЖК Української РСР;

від 21 січня 2015 року (справа № 6-34794св14), суд касаційної інстанції залишив в силі рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, який виходив із того, що відповідачка у встановленому законом порядку набула право користування спірною кімнатою в будинку (гуртожитку), який на праві власності належить позивачу, зареєстрована за згодою попередньою власника будинку у кімнаті, а тому відсутні передбачені законом підстави для виселення відповідачки без надання іншого житлового приміщення.

Таким чином, ухвала від 9 липня 2014 року, що є предметом перегляду, та ухвали суду касаційної інстанції від 25 лютого 2015 року, від 26 вересня 2012 року та від 21 січня 2015 року (справа № 6-34794св14), надані заявником як приклади, не є судовими рішеннями, що ухвалені у подібних правовідносинах.

Як і в ухвалі, що переглядається, в наданій для прикладу ухвалі від 21 січня 2015 року (справа № 6-37935св14), суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позову про виселення, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ухвала суду касаційної інстанції від 26 лютого 2014 року, якою скасовано рішення апеляційного суду, а справу передано на новий розгляд, не містить правової позиції щодо спірних правовідносин, а вказує на допущені судом апеляційної інстанції норм процесуального права, нез'ясування всіх обставин справи, не дослідження доказів та ненадання їм оцінки.

Ураховуючи наведене, вважати в частині зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 359, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2014 року в частині посилання на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року, від 25 липня 2012 року, від 3 жовтня 2012 року, від 1 серпня 2012 року та від 4 вересня 2013 року повернути.

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користування квартирою та виселення за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2014 року в частині посилання на інші ухвали суду касаційної інстанції відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України:А.Г. Ярема В.І. Гуменюк В.М. Сімоненко