Справа №589/1228/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1346/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 01 квітня 2013 року він був прийнятий на роботу на посаду сестри-господині Шосткинської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги по переводу з КЗ «Шосткинська ЦРЛ», а 04 лютого 2015 року його було звільнено з роботи за прогули відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що його звільнення було незаконним, так як жодних прогулів він не вчиняв і наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності він не отримував, а також на відсутність письмової згоди на його звільнення від первинної профспілкової організації, членом якої він є, просив визнати незаконним і скасувати наказ щодо звільнення його з роботи, поновити на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу і моральну шкоду.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2015 року задоволено позов ОСОБА_4.

Визнано незаконним наказ ОСОБА_3 закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 04 лютого 2015 року № 50к про звільнення ОСОБА_4 з посади сестри-господині станції екстреної (швидкої) медичної допомоги Шосткинського району на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді сестри-господині станції екстреної (швидкої) медичної допомоги Шосткинського району ОСОБА_3 закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

Стягнуто з ОСОБА_3 закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_4: 1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 4555 грн. 44 коп., 2) моральну шкоду в сумі 500 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді сестри-господині станції екстреної (швидкої) медичної допомоги Шосткинського району ОСОБА_3 закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» відповідно до ст.367 ЦПК України.

Стягнуто з ОСОБА_3 закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь держави судові витрати в сумі 487 грн. 20 коп.

Вказане рішення суду відповідач ОСОБА_3 заклад Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі вказаний відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

В доводах апеляційної скарги зазначається, що звільнення позивача з роботи було проведено з дотриманням вимог законодавства, підтвердженням чому є наявні в матеріалах справи відповідні письмові докази, зокрема, акти про відсутність позивача на роботі більше трьох годин без поважних причин та про відмову надавати пояснення з приводу його відсутності протягом двох днів на роботі. Крім того, позивач і сам не заперечував своєї відсутності на роботі в зазначені в актах дні, чого безпідставно не прийняв до уваги суд першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги, пояснення позивача ОСОБА_4 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом відповідача від 01 квітня 2013 року за № 196-к (пункт 1.62) ОСОБА_4 було прийнято на посаду сестри-господині відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги Шосткинського району по переводу з Шосткинської ЦРЛ з 01 квітня 2013 року з оплатою праці згідно штатного розпису та збереженням усіх раніше встановлених надбавок (а.с.30-32).

Відповідно до п.п.1.1, 1.4 посадової інструкції сестри-господині станції (відділення) екстреної (швидкої) медичної допомоги комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», з якою позивач був ознайомлений під підпис ще у 2013 році, сестра-господиня станції (відділення) екстреної (швидкої) медичної допомоги відноситься до категорії «Робітники» і виконує допоміжні розпорядні функції.

У своїй діяльності сестра-господиня керується рішеннями та розпорядженнями керівництва Центру, Станції (Відділення), Статутом Центру, правилами внутрішнього трудового розпорядку, іншими нормативними актами і інструкціями та даною Посадовою інструкцією (а.с.42-44, 45).

Згідно з п.5 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» режим роботи адміністративно-господарського персоналу, до складу якого входить посада і сестри-господині, що передбачено штатним розписом відповідача на 2015 рік, встановлюється з 08.00 години до 16.30 години понеділок пятниця, з перервою на обід 30 хвилин з 12.00 години до 12 години 30 хв. (а.с.46-53, 54-58).

Як вказала старший фельдшер станції екстреної (швидкої) медичної допомоги Шосткинського району ОСОБА_7 у службовій записці від 16 січня 2015 року, сестра-господиня станції екстреної (швидкої) медичної допомоги Шосткинського району ОСОБА_4 був відсутній на роботі 05 січня 2015 року з 09-ї години до 15-ї години та 06 січня 2015 року з 08-години 48 хв. до 15-години 30 хв. Написати пояснення щодо відсутності на робочому місці він категорично відмовився (а.с.28).

Також відсутність позивача на роботі у вказані дні протягом зазначеного вище проміжку часу підтверджена складеними комісією із числа працівників відповідача відповідними актами від 05 січня 2015 року та 06 січня 2015 року (а.с.26, 27).

Однак позивач відмовився дати пояснення з приводу відсутності на роботі більше трьох годин протягом вказаних робочих днів, що вбачається із наданого відповідачем відповідного акта від 16 січня 2015 року, складеного комісією працівників (а.с.29).

Наказом директора комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 04 лютого 2015 року за № 50-к ОСОБА_4 був звільнений із займаної посади того ж дня на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (за прогули без поважних причин) (а.с.33).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів, що позивач був відсутній на роботі 05 та 06 січня 2015 року без поважних причин у визначені проміжки часу і доказами стосовно цього не можуть бути акти про відсутність його саме на робочому місці, враховуючи і факт того, що не було визначено робоче місце для позивача.

Також суд послався на відсутність обґрунтованого рішення виборного органу первинної профспілкової організації про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем, тобто, на недотримання процедури застосування дисциплінарного стягнення за прогули.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

В статті 43 КЗпП України йдеться про те, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Аналогічні розяснення надані і в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, де також зазначено, що звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

Виходячи з вимог ч.ч.1, 3, 4 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.п.22, 24 Постанови № 9 від 06 листопада 1992 року, з послідуючими змінами, «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

В той же час, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується самим позивачем, він 05 та 06 січня 2015 року з 09-ї години до 15-ї години та з 08-години 48 хв. до 15-години 30 хв., відповідно, був відсутній на роботі, оскільки, як пояснив суду у своїх поясненнях від 16 липня 2015 року, а також підтвердив ці обставини і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, він у вказані дні проводив ремонт належних відповідачу радіостанцій у своїй квартирі, яка розташована поруч з його роботою (а.с.114).

Таким чином, відсутність позивача на роботі протягом робочого часу більше трьох годин підряд знайшла підтвердження матеріалами справи.

При цьому, на думку колегії суддів, не є поважними причинами відсутності позивача на роботі проведення ним ремонту радіостанцій за межами роботи, так як вказана робота не входила до його обовязків на посаді сестри-господині станції екстреної (швидкої) медичної допомоги Шосткинського району, яку він займав до звільнення, враховуючи і обставини того, що робоче місце сестри-господині за позивачем було закріплено на роботі, що також підтвердили в судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що позивачем не спростовано.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що за наслідками запиту Апеляційного суду Сумської області до первинної профспілкової організації за місцем роботи позивача, членом якої був останній, надано згоду на його звільнення із займаної посади з 04 лютого 2015 року за прогули відповідно до ст.40 п.4 КЗпП України, що вбачається з витягу із протоколу № 47 від 29 липня 2015 року (а.с.130).

Отже, аналіз наведених норм права із урахуванням встановлених обставин справи дає підстави стверджувати, що з боку позивача мав місце прогул, тобто відсутність його на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, тому його звільнення з роботи за вказаних обставин за згодою з органом профспілки було проведено з дотриманням норм чинного законодавства, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення позову про поновлення на роботі, а відтак, необґрунтованими є вимоги про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

З урахуванням зазначеного, коли суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позову з порушенням норм матеріального і процесуального права, його висновки не відповідають обставинам справи, тому рішення суду необхідно скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.2; 309 ч.1 п.п.1,3,4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» задовольнити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -