АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/4380/14-ц Номер провадження 22-ц/786/409/15Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року . Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Пікуль В.П., Прядкіної О.В.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 грудня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики та іпотеки такими, що забезпечує виконання зобов'язання по договору позики від 13.12.2012 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, перевіривши матеріали справи,колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому посилаючись на прострочення боржника, просив про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 13.12.2012 року в розмірі 9000 доларів США, що по курсу НБУ станом на 29.07.2014 року складає 107910 грн., та заборгованості за договором позики від 25.03.2013 року в розмірі 10 000 Євро, що по курсу НБУ станом на 29.07.2014 року становить 161000 грн., а також понесених судових витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. та сплату судового збору - 2689 грн. 10 коп.

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву та просила визнати договір позики від 13.12.2012 року в сумі 30 000 доларів США, договір позики від 25.03.2013 року в сумі 10 000 Євро, що еквівалентно 12 935 доларам США, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - договором позики від 13.12.2012 року в сумі 51 935 доларів США та визнати договір іпотеки від 13.12.2012 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_4, таким, що забезпечує виконання зобов'язань за договором позики від 13.12.2012 року в сумі 51 935 доларів США.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 грудня 2014 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 13.12.2012 року в розмірі 9000 доларів США, що по курсу НУБ станом на 29.07.2014 року складає 107910 грн. та заборгованість за договором позики від 25.03.2013 року в розмірі 10 000 Євро, що по курсу НБУ станом на 29.07.2014 року складає 161000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3243 грн. 60 коп. сплачених позивачем судових витрат, а саме: витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. та 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 в прибуток держави судовий збір в розмірі 2445 грн. 50 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення, яким позов ОСОБА_3 залишити без задоволення, а її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, встановивши за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується апелянтом, що 13 грудня 2012 року та 25 березня 2013 року між сторонами було укладено договори позики, за якими ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 9000 доларів США та 10 000 Євро, які остання зобов'язалась повернути до 14 грудня 2013 року та 26 березня 2014 року відповідно, про що надала позичальникові розписки.

Крім того, 13 грудня 2012 року між позикодавцем ОСОБА_3 та позичальником ОСОБА_2 було укладено письмовий договір позики, предметом якого є грошові кошти в сумі 30 000 доларів США, що їх позичальник зобов'язалась повернути та сплатити позикодавцеві проценти в розмірі 69% річних до 13 грудня 2013 року. Виконання позичальником основного зобов'язання за даним договором позики було забезпечено нотаріально посвідченим договором іпотеки від 13 грудня 2012 року, за яким ОСОБА_2 передала в іпотеку ОСОБА_3 належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1. За умовами п.п. 3.5., 5.1., 6.1., 6.2. договору іпотеки, у разі, якщо в момент настання строку виконання основного зобов'язання за договором позики, воно не буде виконано, а саме: при повному або частковому неповерненні основної суми боргу, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

В червні 2014 року, за згодою ОСОБА_2, ОСОБА_3 набув право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2, чим задовольнив забезпечену іпотекою вимогу.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 96, 97, 98) та визнано сторонами в судовому засіданні, на виконання своїх зобов'язань за договорами позики в період з січня 2013 року по лютий 2014 року ОСОБА_2 було сплачено ОСОБА_3 38164 доларів США.

Оскільки зі змісту боргових розписок від 13 грудня 2012 року та 25 березня 2013 року слідує, що позивач не має право на одержання від відповідачки процентів від суми позики на 9000 доларів США та 10 000 Євро, колегія суддів приходить до висновку, що сплачені ОСОБА_2 кошти в сумі, що перевищує розмір процентів за забезпеченим іпотекою письмовим договором позики від 13 грудня 2012 року, а саме - 17701 доларів США є виконанням позичальником зобов'язань щодо повернення грошових коштів за вказаними розписками.

Колегія суддів не приймає до уваги заперечення позивача щодо належності вказаних коштів до інших боргових зобов'язань ОСОБА_2, оскільки такі обставини позивачем по справі не доведені.

Надане позивачем рішення Паневежського окружного суду Літовської республіки від 03 жовтня 2014 року спірних правовідносин та предмету доказування по справі не стосується, отже, не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України та не береться колегією суддів до уваги.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Лише факт наявності у позикодавця розписок не є свідченням невиконання позичальником своїх зобов'язань за договором позики.

Натомість письмові докази з підписами позикодавця (а.с. 96, 97, 98), що визнані сторонами в судовому засіданні, свідчать про отримання ним виконання на суму 38164 доларів США, з яких 17701 доларів США - у повернення позики на суму 9000 доларів США та 10000 Євро (або 13000 доларів США).

Будь-яких належних та допустимих доказів на доведення факту виконання позичальником ОСОБА_2 інших зобов'язань позивачем по справі не надано.

Судом першої інстанції вказані обставини безпідставно враховано не було та у рішенні не наведено доказів, на підставі яких суд дійшов висновку про існування інших боргових зобов'язань ОСОБА_2 перед позивачем та зарахування вказаних коштів у їх виконання, що призвело до помилкового вирішення справи.

Отже, виходячи з обраного позивачем способу захисту, враховуючи суму поверненої позики - 17701 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.07.2014 року (1 долар США - 11 грн. 99 коп.) складає 212 235 грн., стягнена судом сума заборгованості за договорами позики від 13.12.2012 року на суму 9000 доларів США, що по курсу НБУ станом на 29.07.2014 року становить 107910 грн., та за договором позики від 25.03.2013 року на суму 10 000 Євро, що по курсу НБУ станом на 29.07.2014 року становить 161000 грн., підлягає зменшенню з 268 910 грн. до 56 675 грн., а ухвалене по суті позовних вимог рішення суду першої інстанції належить в цій частині змінити.

Відповідним чином - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, на підставі ст. 88 ЦПК України колегією суддів здійснюється розподіл судових витрат між сторонами.

Оскільки при поданні позову ОСОБА_3 не було сплачено всієї суми судового збору за ставками, встановленими п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, несплачена сума судового збору пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, підлягає стягненню з ОСОБА_3 в дохід Державного бюджету України при ухваленні судового рішення. У зв'язку з цим рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення.

Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується колегією суддів незалежно від того, що судовий збір сплачено позивачем за мінімальною ставкою, визначеною Законом.

В частині зустрічних позовних вимог суд першої інстанції правильно відмовив ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3 і колегією суддів не вбачається підстав до зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи, укладеними між сторонами письмовими договорами позики та іпотеки від 13 грудня 2012 року охоплено зобов'язання ОСОБА_2 щодо повернення позики на суму 30 000 дол. США. Оскільки змін та доповнень до даних договорів щодо суми позики сторонами в установленій формі внесено не було та зміст письмових доказів не свідчить про таке, отже, не має підстав вважати боргові розписки від 13.12.2012 року на суму 9 000 доларів США та від 25.03.2013 року на суму 10 000 Євро складовими цих договорів.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 грудня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики змінити.

Зменшити суму боргу, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за договорами позики від 13.12.2012 року на суму 9000 доларів США, що по курсу НБУ станом на 29.07.2014 року становить 107 910 грн., та за договором позики від 25.03.2013 року на суму 10 000 Євро, що по курсу НБУ станом на 29.07.2014 року становить 161000 грн., а всього з 268 910 грн. - до 56 675 грн.

В частині розподілу судових витрат рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 грудня 2014 року скасувати та постановити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати на правову допомогу та сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 684 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 516 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави несплачену суму судового збору - 1929 грн. 50 коп.

В іншій частині рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 грудня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді підписи

З оригіналом згідно. Суддя