Номер провадження: 22-ц/785/8275/15
Головуючий у першій інстанції Гранін В. Л.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Сватаненка В.І.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 березня 2005 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Малиновської районної адміністрації м. Одеси про визнання права власності,-

встановила:

У березні 2005 року позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, Малиновської районної адміністрації м. Одеси, в якому просила визнати за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, посилаючись на те, що 23.11.2004 року вона придбала у ОСОБА_5 домобудівлі, яка складається з житлового будинку літ «Д», загальною площею 215,2 кв.м., у тому числі житловою 150,6 кв.м. та надвірних споруд: сарай літ «Ж», гараж літ «Н», вбиральня літ «З». На підтвердження зазначеного позивачка надала розписку.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 березня 2005 року визнано за ОСОБА_4 право власності на домобудівлі АДРЕСА_1, яка складається з житлового будинку літ «Д», загальною площею 215,2 кв.м., у тому числі житловою 150,6 кв.м. та надвірних споруд: сарай літ «Ж» площею 65 кв.м, гараж літ «Н» площею 29,4 кв.м., вбиральня літ «З» площею 3,4 кв.м..

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3, який не приймав участь у суді першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами за договором було виконано усі істотні умови, тобто відповідачка передала у власність позивачці нерухоме майно, а позивачка ОСОБА_4 сплатила за це певну суму грошів, але, оскільки ОСОБА_5 ухиляється від нотаріального посвідчення договору, то відповідно ст. 220 ЦК України суд визнав такий договір дійсним.

Однак колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, відповідно до статті 2 ЦПК вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 березня 2005 року зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.06.2003 року ОСОБА_5 є власником будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.32).

23 листопада 2004 року ОСОБА_5 продала ОСОБА_4 зазначений будинок, за що отримала 5000 грн., що підтверджується розпискою (а.с.3).

21.03.2005 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, Малиновської районної адміністрації м. Одеси, в якому просила визнати за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, посилаючись на те, що гроші за будинок вона передала, а договір купівлі-продажу нотаріально посвідчити не є можливим, оскільки відповідачка переїхала проживати в інше місце.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги задоволено, з чим колегія суддів не може погодитися з наступних підстав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Також колегія суддів звертає увагу, що при ухваленні рішення, суд першої інстанції необґрунтовано посилався на ст. 220 ЦК України, оскільки зазначена норма не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.

Стаття 657 ЦК України передбачає, що договір купівлі-продажу земельних ділянок, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемним є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частина 2 статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210 та ст. 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясовувати чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Також колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції не було притягнуто до участі у справі апелянта ОСОБА_3, який є чоловіком ОСОБА_5.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з 1972 року та по теперішній час знаходяться у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.42) та не заперечується сторонами.

Спірне домоволодіння було придбане у 2003 році, тобто у період шлюбу зі ОСОБА_3, та, як зазначив апелянт, він нічого не знав про те, що його дружина продала по розписці будинок, та згоди своєї на відчуження будинку не надавав.

Усі зазначені обставини не були з'ясовані судом першої інстанції, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Крім того, у суді апеляційної інстанції і ОСОБА_5, і ОСОБА_4 визнали апеляційну скаргу ОСОБА_3 та не заперечували проти її задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При таких обставинах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 березня 2005 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Малиновської районної адміністрації м. Одеси про визнання права власності - відмовити.

Рішення колегії судів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області:

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

В.О. Суворов