У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука В.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа Ізмаїльська міська рада, про виділення в натурі частини незакінченого будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, здійснення перепланування, стягнення компенсації ідеальної долі, визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 грудня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні 1/2 частини незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. З урахуванням уточнених вимог позивач просила виділити їй в натурі 1/2 частини незакінченого будівництвом спірного житлового будинку, а саме: із житлового будинку літ. «А» - приміщення, позначені на плані №№1 - коридор, площею 13, 2 кв.м; 2 - жила кімната, площею 10, 8 кв.м; 5 - жила кімната, площею 7, 4 кв.м, загальною площею 31, 4 кв.м; із господарських будівель: літ. «В» - гараж; із господарських споруд: №1 - ворота, хвіртка; №2 - паркан; №4 - мостіння; покласти на неї за її рахунок виконання робіт з демонтування дверних блоків та закладення дверних прорізів в стінах, які розділяють приміщення №1 та №3 і №1 та №4; стягнути з відповідача грошову компенсацію в рахунок ідеальної долі в розмірі 12 525 грн; зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні 1/2 частинами незакінченого будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які виділені їй із спірного об'єкту нерухомого майна; визначити порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, за порядком користування, зазначеним у додатку №7 до судової будівельно-технічної експертизи №37/45-2013, а саме: виділити їй у користування земельну ділянку площею 154 кв.м з виїздом на вул. Хотинську; зобов'язати відповідача не порушувати визначений порядок користування земельною ділянкою.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Виділено ОСОБА_6 у натурі 1/2 частини незакінченого будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: із незакінченого будівництвом житлового будинку літ. «А» - приміщення, позначені на плані №№1 - коридор, площею 13,2 кв.м; 2 - жила кімната, площею 10,8 кв.м; 5 - жила кімната, площею 7,4 кв.м, загальною площею 31,4 кв.м; із господарських будівель: літ. «В» - гараж; із господарських споруд: №1 - ворота, хвіртка; №2 - паркан; №4 - мостіння, загальною вартістю 64 130 грн. Покласти на ОСОБА_6 виконання за її рахунок будівельних робіт з демонтування дверних блоків та закладення дверних прорізів в стінах, які розділяють приміщення №1 та №3 і №1 та №4, незакінченого будівництвом спірного житлового будинку літ. «А». Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію в рахунок ідеальної долі в розмірі 12 525 грн. Зобов'язано ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_6 перешкоди у користуванні виділеною у натурі частиною незакінченого будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виділення ОСОБА_6 у користування земельну ділянку площею 154 кв.м з виїздом на АДРЕСА_1, згідно з варіантом №2, як стороні І, наведеним у додатку №7 до судової будівельно-технічної експертизи №37/45-2013 від 03 липня 2014 року. Зобов'язано ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_6 перешкоди у користуванні виділеною їй земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат та витрат пов'язаних з проведенням судової експертизи.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд виходив з того, що позивач має чоловіка та дитину, а також у користуванні перебуває транспортний засіб, зважаючи на ті обставини, що сторони протягом тривалого часу перебувають у вкрай неприязних стосунках, домовленості щодо виділу у натурі частки у спільному майні між ним не досягнуто, з урахуванням принципу справедливості, розумності та сумлінності, найбільш прийнятним варіантом виділу у натурі частки позивача у спільному майні є варіант № 2, як стороні І, наведений у висновку судової експертизи.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів не можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за № 397 п. 8 від 24 липня 1985 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відведена земельна ділянка площею 330 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с. 7, т. 1).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2011 року за ОСОБА_9 визнано право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_8, та складається із 1/2 частини незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6, т. 1).

З метою виготовлення технічного паспорту вищезазначеного об'єкту нерухомого майна позивач звернулася до КП «Ізмаїльське МБТІ» із заявою про проведення технічної інвентаризації (а.с. 5). Листом за підписом начальника КП «Ізмаїльське МБТІ» від 11 квітня 2012 року позивачу повідомлено про неможливість проведення обстеження об'єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, за тих підстав, що співвласник ОСОБА_7 чинить у цьому перешкоди працівникам БТІ, про що складено відповідний акт (а.с. 4, т. 1).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 37/45-2013 від 03 липня 2014 року, проведеної фізичною особою - підприємцем ОСОБА_10, запропоновано три варіанти розподілу спірного домоволодіння та земельної ділянки виходячи з розміру часток по 1/2 частині кожного зі співвласників. При цьому, в кожному варіанті зазначається перелік робіт, який необхідно здійснити при переобладнанні спірного будинку в двоквартирний (а.с. 90-142, 151-153 163, т. 1).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (чч. 1, 2 ст. 367 ЦК України).

Із роз'яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», вбачається, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст. 115 ЦК УРСР це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд має право за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК УРСР ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст. 152 ЖК України). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необгрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, судове рішення теж не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, на вищезазначені вимоги закону уваги не звернув; не встановив в повному обсязі фактичні обставини справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, у їх сукупності, зокрема, залишив поза увагою, що предметом спору є незакінчений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який не введено в експлуатацію та не встановлено його ступінь готовності у процентному відношенні, при цьому взявши до уваги відомості наведені у технічному паспорті, виготовленому 24 липня 2012 року (а.с. 34-39, т. 1). Судом першої інстанції не взято до уваги, що набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва передбачено положеннями ст. 331 ЦК України.

Приймаючи до уваги варіант № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи, як більш прийнятний для позивача, суд першої інстанції не з'ясував належним чином чи не порушить такий варіант виділу спірного домоволодіння права іншого співвласника, частка якого у спільній частковій власності рівна частці позивача. З висновку експертизи вбачається, що всі варіанти розподілу передбачають переобладнання, а суд першої інстанції не врахував при цьому положення ст. 152 ЖК України, у рішенні не зазначив яким чином має бути проведено таке переобладнання та з дотриманням яких положень матеріального права, з отриманням відповідних дозволів на його проведення, не з'ясував який фактичний порядок користування спірним домоволодінням склався між співвласниками.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні власністю зі сторони відповідача, суд першої інстанції не з'ясував в чому полягають такі перешкоди, яким чином останній чинить їх позивачу, оскільки питання щодо виділу конкретної частини спірного об'єкту нерухомості розглядались у даній справі, а отже вирішення цих позовних вимог є передчасними.

Разом з цим, судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до виписки з рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської Ради народних депутатів від 24 липня 1985 року №397 п. 8, для індивідуального будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 було виділено земельну ділянку площею 330 кв.м, натомість відповідно до висновку проведеної судової будівельно-технічної експертизи експерт виходив з загальної площі 335 кв.м, при цьому даних розбіжностей судом не усунуто, не перевірено дійсного розміру спірної земельної ділянки, яка була виділена у встановленому законом порядку.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, на вказані обставини уваги не звернув, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, при цьому не надавши жодної оцінки наданим доказам та залишивши при цьому рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, 3ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 грудня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук