У х в а л а

16 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Закропивного О.В., Іваненко Ю.Г.,

Остапчука Д.О., Писаної Т.О.,

розглянувши заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2014 року у справі за позовом Миколаївського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконним і скасування рішення міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним державного акту на право власності на землю,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Миколаївський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природохоронній сфері звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним і скасувати рішення Миколаївської міської ради №36/61 від 4 вересня 2009 року в частині надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1000 кв.м по АДРЕСА_1; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 31 березня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4.; визнати недійсним державний акт на право власності на землю, виданий ОСОБА_3 та скасувати його реєстрацію; повернути земельну ділянку площею 1000 кв.м, розташовану по АДРЕСА_1, грошовою оцінкою 206797,82 грн. до комунальної власності.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 2 грудня 2013 року апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області задоволено частково. Рішення місцевого суду скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Визнано незаконним та скасовано п. 56 рішення Миколаївської міської ради № 36/61 від 4 вересня 2009 року, в частині надання ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 1000 кв.м для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, виданий на ім'я ОСОБА_3 27 листопада 2009 року. Визнано недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1, укладений 31 березня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрованому в реєстрі за №525. Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повернути у комунальну власність територіальної громади м. Миколаєва земельну ділянку площею 1000 кв.м, розташовану по АДРЕСА_1. У задоволенні вимог про скасування державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2014 року рішення апеляційного суду Миколаївської області від 2 грудня 2013 року скасовано, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2013 року залишено в силі.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа надійшла заява заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: ст. ст. 3, 4, 87 - 89 Водного кодексу України, ст. ст. 19-21, 58, 84, 60, 61 Земельного кодексу України і пунктів 1, 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, ст. ст. 50-54 Закону України «Про землеустрій» та п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок.

На підтвердження своїх доводів заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа від 26 листопада (справи № № 6-33389св14, 6-42207св14, 6-29412св14), 04 грудня, 17 грудня, 24 грудня 2014 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою заступника Генерального прокурора України про перегляд судового рішення слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353 - 360 Цивільного процесуального кодексу України», заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Наведені заявником доводи з посиланням на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада (справи № № 6-33389св14, 6-42207св14, 6-29412св14), 04 грудня, 17 грудня, 24 грудня 2014 року не містять ознак, які згідно вимог вищевказаної норми є підставою для перегляду судового рішення, оскільки із доданих до заяви судових рішень не вбачається однакових фактичних обставин та подібних правовідносин у порівнянні з судовим рішенням, яке оскаржується.

За таких обставин колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відмовляє у допуску до провадження Верховного Суду України зазначеної справи.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом Миколаївського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконним і скасування рішення міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним державного акту на право власності на землю, за заявою заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: О.В. Закропивний

Ю.Г. Іваненко

Д.О. Остапчук

Т.О. Писана