Справа №480/211/15-ц 19.05.2015 19.05.2015 19.05.2015
Провадження №22-ц/784/1137/15
Головуючий першої інстанції: Карікова Л.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.,

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.,

при секретарі Шпонарській О.Ю.,

за участю представника заявника Ільїна О.В., представників суб'єкта оскарження Городецької Ю.С. і Матевосян М.Г. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції (далі - ВДВС Миколаївського РУЮ) на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2015 року, постановлену за скаргою публічного акціонерного товариства " Банк "Фінанси та Кредит " (далі - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанов про повернення виконавчих документів,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулось до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

В обґрунтування своєї скарги заявник посилався на те, що на виконанні у ВДВС Миколаївського РУЮ знаходиться виконавчий лист № 2-05-128/2010, виданий 03 березня 2012 року на підставі рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2010 року, яким стягнуто на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в солідарному порядку 9 834грн. 57коп. заборгованості за кредитним договором, 99грн. 00коп. судового збору, 120грн.00коп. витрат на ІТЗ, а всього 10 053грн.57 коп., виконавчий лист № 2-05-129/2010, виданий 03 березня 2012 року на підставі рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2010 року, яким стягнуто на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором 42 562грн. 00коп., 426 грн. 00 коп. судового збору, 120грн. 00коп. витрат на ІТЗ, а всього 43 108грн. 61коп., та виконавчий лист № 480/2190/13-ц, виданий 16 червня 2014 року на підставі рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2014 року, яким стягнуто на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в солідарному порядку 44 333грн. 57коп. заборгованості за кредитним договором, 444грн. 00коп. судового збору, а всього 44 777грн 03коп.

На підставі зазначених виконавчих листів державним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № 32057684, № 32056759, № 45299370 стосовно боржника ОСОБА_5

03 вересня 2013 року державним виконавцем складено акт опису й арешту майна, яким описано і накладено арешт на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, власниками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і яка є предметом іпотеки укладеного між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та боржниками іпотечного договору.

Згодом зазначене майно було оцінено експертом - суб'єктом оціночної діяльності для його примусової реалізації.

Між тим 24 та 25 грудня 2014 року державним виконавцем відділу ДВС винесені три постанови про повернення виконавчих документів Банку у зв'язку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення, з підстав передбачених п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

На думку Банку вказані постанови є незаконними, оскільки державний виконавець, знаючи про наявність у боржника нерухомого майна, не виконав покладені на нього обов`язки з примусового виконання судових рішень, передбачений Законом України "Про виконавче провадження».

Посилаючись на викладене, Банк просив визнати неправомірними дії державного виконавця при винесенні постанов про повернення виконавчих документів та скасувати вказані постанови.

Представник відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області подала суду письмові заперечення та просила відмовити у задоволення скарги, посилаючись на те, що оскільки відсутнє рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, підстав для реалізації майна боржника у державного виконавця не було.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2015 року скаргу задоволено. Визнано неправомірними дії державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ щодо винесення постанов про повернення виконавчих документів Банку, а вказані постанови скасовано.

В апеляційній скарзі, ВДВС Миколаївського РУЮ, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити Банку у задоволенні скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що постановами державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ від 02 квітня 2012 року і 05 листопада 2014 року були відкриті виконавчі провадження №№ 32057684, 32056759, 45299370 щодо примусового виконання виконавчих документів, виданих на підставі рішень Миколаївського районного суду Миколаївської області, про стягнення на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з ОСОБА_5 заборгованості (а.с. 31-33).

03 березня 2013 року державним виконавцем здійснено арешт та опис майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_1, про що складено відповідний акт (а.с. 21-23).

Постановою державного виконавця від 15 жовтня 2014 року було призначено експерта - суб'єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні та направлено Банку пропозицію щодо авансування витрат на проведення оцінки арештованого майна, на що 23 жовтня.2014 року Банком була надана згода, а 10 листопада було 2014 року Банком отримано повідомлення ВДВС про оцінку цього майна (а.с. 24-27).

25 листопада 2014 року державним виконавцем були направлені на адресу Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області документи щодо реалізації на електронних торгах вищезазначеного арештованого майна (а.с. 64).

01 грудня 2014р. ВДВС Миколаївського РУЮ був отриманий лист в.о. начальника управління ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області Романчука С.М. про неможливість примусової реалізації належної ОСОБА_5 та ОСОБА_6 квартири без рішення суду, передбаченого ч.1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" (а.с. 65).

Постановами державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ від 24 та 25 грудня 2014 року виконавчі документи по виконавчим провадженням № 45299370, № 32057684, № 32056759 були повернуті стягувачу з підстав, передбачених п.2 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 28-30).

За змістом пункту 1 частини першої cтатті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно з частиною 1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя (ч. 1 цієї статті).

Виконавчі дії з реалізації предмета іпотеки, на яке звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводяться за спеціальним порядком відповідно до статті 41 Закону України "Про іпотеку" шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

У той самий час, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України "Про виконавче провадження", а не нормами спеціального Закону України "Про іпотеку".

Оскільки виконавчі провадження №№ 32057684, 32056759, 45299370 були відкриті щодо примусового виконання виконавчих документів, виданих на підставі рішень Миколаївського районного суду Миколаївської області, про стягнення на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з ОСОБА_5 заборгованості, а судове рішення чи виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні, то при вчиненні виконавчих дій з реалізації арештованого майна слід виходити із загальних норм Закону України "Про виконавче провадження", а не норм спеціального Закону України "Про іпотеку".

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справах 6-199цс14 від 28 січня 2015 року і №6-238цс14 від 04 лютого 2015 року.

За такого суд обґрунтовано вважав помилковими посилання ДВС на те, що відсутність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки позбавляє державного виконавця можливості звертати стягнення на майно боржника шляхом його примусової реалізації.

Підставою для повернення виконавчого документу згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" є відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Квартира АДРЕСА_1, не відноситься до майна, на яке не може бути звернуто стягнення (ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження").

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про визнання неправомірними дій державного виконавця по поверненню Банку виконавчих документів на підставі п.2 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки боржник ОСОБА_8 має на праві власності майно, на яке може бути звернуто стягнення.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують і є наслідком помилкового тлумачення положень Закону.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення прав ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" оскаржуваними постановами державного виконавця та про наявність підстав для задоволення скарги.

Разом з тим, обираючи спосіб поновлення порушених прав скаржника, судом не було враховано вимог ч.2 ст.387 ЦПК України та викладених у п. 18 постанови Пленуму Вищого у спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснень. Так, судом не прийнято до уваги, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Оскільки суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, то згідно ч.2 ст.312 ЦПК України ухвалу в частині скасування оскаржуваних постанов державного виконавця необхідно змінити, а саме, зобов'язати державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ Матевосян М.Г. скасувати: постанову державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ від 25 грудня 2014 року про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні № 32057684, постанову державного виконавця від 25 грудня 2014 року про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні № 32056759, постанову державного виконавця від 24 грудня 2014 року про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні № 45299370.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції - задовольнити частково.

Ухвалу Миколаївського районного суду від 16 березня 2015 року в частині скасування оскаржуваних постанов державного виконавця - змінити.

Зобов'язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Матевосян М.Г. скасувати: постанову державного виконавця від 25 грудня 2014 року про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні № 32057684, постанову державного виконавця від 25 грудня 2014 року про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні № 32056759, постанову державного виконавця від 24 грудня 2014 року про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні № 45299370.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: