Ухвала іменем україни
13 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,
суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Фаловської І.М., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - державний нотаріус Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Юлія Вадимівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що 08 червня 2012 року ОСОБА_7 придбав на прилюдних торгах комплекс нежитлових будівель по АДРЕСА_1, а саме: склади - літ. «Б, В, в» загальною площею 416,4 кв. м, столярний цех - літ. «Г, г, г'» загальною площею 515,7 кв. м, вбиральня - літ. «Е», огорожа - літ. «1-2».

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 жовтня

2012 року у цивільній справі № 2-1725/12 за позовом ОСОБА_6 до Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ, Черкаської філії ТОВ «Укрспецторг Груп», треті особи: AT «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської дирекції, ОСОБА_7, про визнання прилюдних торгів недійсними визнано недійсними прилюдні торги від 08 червня 2012 року, протокол їх проведення незаконним та скасовано його. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 22 листопада

2012 року рішення суду першої інстанції скасоване, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2013 року рішення апеляційного суду Черкаської області від 22 листопада 2012 року скасовано, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 жовтня 2012 року залишено в силі.

Не беручи до уваги вищезазначені рішення, 06 серпня 2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали договір купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель, згідно з яким ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_8 купив комплекс нежитлових будівель, а саме: склади під літ. «Б, В, в» загальною площею 416,4 кв. м, столярний цех під літ. «Г, г, г'» загальною площею

515,7 кв. м, вбиральню під літ. «Е», огорожу - «1-2», що знаходяться по

АДРЕСА_1.

На підставі наведеного ОСОБА_6 просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель, а саме: складів під літ. «Б, В, в» загальною площею 416,4 кв. м, столярного цеху під літ. «Г, г, г'» загальною площею 515,7 кв. м, вбиральні під літ. «Е», огорожі - «1-2», що знаходяться по АДРЕСА_1.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 грудня

2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного Черкаської області

від 26 листопада 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 жовтня 2013 року щодо накладення арешту та заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження комплексу нежитлових будівель, а саме: складів під літ. «Б, В, в» загальною площею 416,4 кв. м, столярного цеху під літ. «Г, г, г'» загальною площею 515,7 кв. м, вбиральні під літ. «Е», огорожі № 1, 2, що знаходяться по АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_6 як власника спірного комплексу нежитлових будівель не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди, в якій така особа не є стороною. У разі встановлення наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту.

Такі висновки судів є правильними та відповідають матеріалам справи з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 08 червня 2012 року придбав на прилюдних торгах комплекс нежитлових будівель, а саме: склади - «Б, В, в» загальною площею 416,4 м2 , столярний цех - літ. «Г, г, г'» загальною площею 515,7 м2 , вбиральня - літ. «Е», огорожа - літ. «1-2», що знаходяться по АДРЕСА_1.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 жовтня 2012 року визнано недійсними прилюдні торги, які відбулися 08 червня 2012 року з продажу комплексу нежитлових будівель, а саме: склад - літ. «Б, В, в» загальною площею 416,4 м2 , столярний цех - літ. «Г, г» загальною площею 494,0 м2 , вбиральня - літ. «Е», огорожа - літ. «1-2» за адресою: вул. 14-го Грудня, 6/2, м. Черкаси.

Визнано незаконним та скасовано протокол проведення прилюдних торгів від 08 червня 2012 року № 23-0038/12. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 22 листопада 2012 року скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2013 року рішення апеляційного суду Черкаської області від 22 листопада 2012 року скасовано, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 жовтня 2012 року залишено в силі.

06 серпня 2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали договір купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель, а саме: склади - «Б, В, в» загальною площею 416,4 м2 , столярний цех - літ. «Г, г, г'» загальною площею 515,7 м2 , вбиральня - літ. «Е», огорожа - літ. «1-2», що знаходяться по АДРЕСА_1, який посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. та зареєстрований у реєстрі за № 1-1540.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Частиною першою ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди.

Разом із тим ч. 3 ст. 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що права ОСОБА_6, який вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст. 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова
Судді: В.С. Висоцька М.К. Гримич І.М. Фаловська Г.В. Юровська