Номер провадження: 22-ц/785/5191/15
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Черевка П.М., Суворова В.О.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Алєксєєва Олпена Олексіївна - «Про визнання заповіту недійсним», за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

22.10.2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, по якому просила визнати недійсним заповіт від 26.04.2013 року, складений та посвідчений від імені ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на те, що при підписанні зазначеного заповіту, ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, внаслідок наявних в неї хвороб, отриманої травми та приймання ліків не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, отже при підписанні заповіту волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним та не відповідало її внутрішній волі.

Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, посилаючись на недоведеність позовних вимог.

Третя особа приватний нотаріус Алєксєєва О.О. до суду не з'явилась, про місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.04.2015 року позов задоволений: визнаний недійсним заповіт від 26.04.2013 року складений та посвідчений від імені ОСОБА_5 приватним нотаріусом ОМНО Алєксєєвою О.О., реєстровий номер 1317; вирішено питання про судовий збір.

29.04.2015 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає частково.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, керувався висновком судово-медичної експертизи про те? що на момент підписання заповіту 26.04.2013 року, ОСОБА_5 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

З такими висновками районного суду колегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені з порушенням норм процесуального права.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

26 квітня 2013 року приватним нотаріусом Одеського міськоге нотаріального округу Алєксєєвою Оленою Олексіївною було складено та посвідчено заповіт від імені ОСОБА_5, реєстровий номер 1317, на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 9-10, том 1 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с 34).

ОСОБА_2, як спадкоємець ОСОБА_5, за заповітом від 14 липня 2011 pоку, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але її було повідомлено, що ОСОБА_5, 26.04.2013 року, складено новий заповіт на ім'я ОСОБА_3, за яким ОСОБА_5, заповідала все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося ОСОБА_3

Також, судом встановлено, ще смерть ОСОБА_5, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться у прямому причинному зв'язку з переломом щиколотки правої великої гомілкової кістки, який ускладнений розвитком флегмони м'яких тканин правої голені з гангренізацією, а безпосередньою причиною смерті являється інтоксикація, що підтверджується актами судово-медичних досліджень № 1577 від 04.06 2013р., (а.с. 131-134, том І) та № 1605/1577 від 03.06.2013р., (а.с. 138-139, том І), лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті № 1577 від 30.04 201З р., (а.с. 105-106, том 1).

Висновком посмертної комплексної судово-медичної психіатричної експертизи № 61 від 14.10.2014р., встановлено, що перелом щиколотки правої великої гомілкової кістки відбувся 20.04.2013р., перше звернення ОСОБА_5, за медичною допомогою відбулося 24.04.2013р., повторне звернення 26.04.2013р., від госпіталізації ОСОБА_5, відмовилася. Наявні у ОСОБА_5, (91 рік) патології: хронічна ішемічна хвороба серця, великоочаговий постінфарктний кардіосклероз, стенозируючий атеросклероз коронарної артерії серця, мілкоочаговий дифузний атеросклеротичний кардіосклероз, дистрофія міокарда, очаговий гломерулонефроз, що супроводжувалися порушеннями серцевого ритму, інтоксикацією, що в свою чергу викликає виражену астенизацію, яка проявляється вираженою виснаженістю (стомленістю), підвищеною роздратованістю (гиперстезією) та соматовегетативними проявами (розладами). У зв'язку із атеросклерозом, інтоксикацією розвивається органічне враження головного мозку, що призводить до погіршення пам'яті, інтелекту, емоційної неврівноваженості, зміні особистості. Підтвердженням неадекватного стану ОСОБА_5, є те, що вона не розуміла тяжкість отриманої травми та при наявності відкритого перелому двічі відмовилася від госпіталізації яка є необхідною і цілком очевидною для будь якого адекватного потерпілого. На підставі проведеного дослідження комісія експертів прийшла до висновку про те, що на час підписання заповіту а саме 26.04.2013р., ОСОБА_5, не була здатною усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, медична допомога була абсолютно недостатньою і надана з великим запізненням, у випадку своєчасної госпіталізації ОСОБА_5, та надання допомоги в умовах стаціонару, із застосуванням оперативного втручання, можливо було уникнути розвиток тяжких ускладнень відкритого перелому та відповідно запобігти настанню смерті. (а.с. 192-206, том І)

Зазначений висновок комісії підтверджується показаннями свідків ОСОБА_9, та ОСОБА_10, наданими в судовому засіданні, а також письмовими поясненнями ОСОБА_11, які пояснили суду, що померла ОСОБА_5, через декілька днів, після отриманої травми (відкритого перелому) вела себе неадекватно, не впізнавала сусідів, перепитувала де вона знаходиться і де проживає, надівала спідницю поверх штанів, надівала пальто на піжаму, тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Посилаючись на наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що ОСОБА_5, на час підписання заповіту, а саме 26.04.2013р., складеного та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвою О.О., не була здатною усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, отже волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, а тому цей заповіт має бути визнаний недійсним

Районний суд не прийняв до уваги заперечення представника відповідачки про те, що надані позивачем докази не є належними та допустимими, оскільки всі надані позивачкою та її представником докази стосуються предмету доказування, а отже є належними. В частині проведеної комплексної судово-медичної психіатричної експертизи, суд вважав, що зазначений доказ є допустимим, оскільки отриманий без порушень встановлених законом та звертає увагу на наступне.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Як убачається, посмертна комплексна судово-медична психіатрична експертиза № 61 від 14.10.2014 року виконана Одеським обласним бюро судово-медичної експертизи, експертною комісією у складі трьох судово-медичних експертів та лікаря психіатра вищої категорії ОСОБА_12, завідуючого чоловічим психіатричним відділенням Одеського обласного медичного центру психічного здоров'я, стаж роботи по спеціальності 35 років, кандидата медичних наук.

Відповідно до ст. 53 ЦПК України, як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу» і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів, а згідно до п.2 ст. 147 ЦПК України експерт дає у письмовій формі свій мотивований висновок, який приєднується до справи.

Суд першої інстанції на наведені положення закону уваги не звернув та вважав, що посмертна комплексна судово-медична психіатрична експертиза відповідає вимогам ст. 147 ЦПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_12 не є експертом у розумні наведених положень закону, тому його висновок про те, що ОСОБА_5 під час підписання заповіту не могла усвідомлювати власних дій та керувати ними не може бути висновком експерта межах проведення судової експертизи та, відповідно, не може бути частиною судової експертизи.

У зв'язку з наведеним, колегію суддів було задоволено клопотання представника апелянта - ОСОБА_13 та призначена посмертна комісійна судово-психіатрична експертиза ОСОБА_5 На розгляд експертів поставити наступні питання:

Чи страждала ОСОБА_5 при житті та станом на час складання заповіту 26 квітня 2013 року будь-яким психічним захворюванням?

Чи могла ОСОБА_5, на час складання заповіту 26 квітня 2013 року, за станом свого здоров'я та урахуванням отриманої нею побутової травми і хронічних захворювань, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?

Чи вплинули на здатність ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними ускладнення, які виникли внаслідок отриманої нею травми, а також наявні у неї хронічні захворювання і розлади здоров'я на час підписання заповіту 26 квітня 2013 року?

Проведення експертизи доручено КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я».

Згідно висновку посмертна комісійна судово-психіатрична експертиза № 466 від 4 вересня 2015 року при житті та станом на час складання заповіту 26 квітня 2013 року ОСОБА_5 будь-яким психічним захворюванням не страждала; за станом свого здоров'я та урахуванням отриманої нею побутової травми і хронічних захворювань, ОСОБА_5 усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними; ускладнення, які виникли внаслідок отриманої нею травми, а також наявні у неї хронічні захворювання і розлади здоров'я не вплинули на здатність ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту 26 квітня 2013 року. ( а.с.112-117, том 2-й).

Як було зазначено раніше ОСОБА_2 посилалась в позові на те, що при підписанні заповіту, ОСОБА_5, внаслідок наявних в неї хвороб, отриманої травми та приймання ліків не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, отже при підписанні заповіту волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним та не відповідало її внутрішній волі. Тобто, ОСОБА_2 фактично посилається в позові одночасно про визнання заповіту недійсним з двох взаємовиключних підстав: передбачених ст. 225 ЦК України та ст.ст. 203, 215 ЦК України, що не є недопустимим.

На дану обставину суд першої інстанції також уваги не звернув, в порушення положень ст. 10 ЦПК України не попередив позивача про наслідки не усунення вказаних протиріч та ухвалив рішення з вказаних підстав, що є порушенням норм матеріального права.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 стверджував та вважав, що є доведеними вимоги про визнання заповіту недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України, про те, що воле явлення ОСОБА_5 не вільним при складанні заповіту.

З таким ствердженням колегія суддів не погоджується, оскільки вони спростовуються висновками комісійної судово-психіатричної експертизи.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є недоведеними та спростовуються належними доказами.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Таким чином, зважаючи на наведені фактичні обставини у справи, колегія суддів вважає за необхідне скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав передбачених п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України у зв'язку з невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням або неправильним застосуванням норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2015 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

В.О. Суворов

П.М. Черевко

16.12.2015 року м. Одеса