Ухвала

іменем україни

05 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності на частку у спадковому майні, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_7, на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 квітня 2005 року, зареєстроване в реєстрі за АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_8; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 01 березня 2011 року, зареєстроване в реєстрі за № 402 на спадкове майно - домоволодіння АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_5 та визнати за ним право власності на 3/6 частини вказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батьків ОСОБА_9, та ОСОБА_10

Свої вимоги обґрунтував тим, що він народився 1944 року в м. Галичі і постійно проживає АДРЕСА_2 в цьому місті. Його батькам на праві спільної власності належало домоволодіння АДРЕСА_1 в рівних частках - по 1/2 кожному. Крім нього у батьків була ще донька ОСОБА_8 та син ОСОБА_11. Батько ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а мати ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті батька належну йому 1/2 частину домоволодіння успадкували він, ОСОБА_6 і мати, тобто по 1/6 кожному. Сестра ОСОБА_8 спадщину не прийняла, оскільки на час смерті батька проживала у Казахській РСР і повернулася в м. Галич після 1971 р. На час смерті матері він та його сестра ОСОБА_8 проживали у вказаному домоволодінні, а тому є такими, що прийняли спадщину, кожен по Ѕ частині спадкового майна, яким є 4/6 частини належного мамі домоволодіння. Тобто позивач і ОСОБА_8 успадкували по 2/6 частини, а брат ОСОБА_6 спадщину не прийняв, таким чином після смерті його батьків ОСОБА_8 успадкувала 2/6 частини, ОСОБА_6 успадкував 1/6 частину, а він - 3/6 частини домоволодіння АДРЕСА_1. Вказував, що йому стало відомо про те, що його сестра у заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину від 08 листопада 2004 року зазначила, що вона є єдиним спадкоємцем до майна померлої матері ОСОБА_10 ОСОБА_5 успадкував ціле домоволодіння після смерті своєї матері, сестри позивача, ОСОБА_8, яка померла у 2010 році. У свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 2011 року зазначено, що ОСОБА_10 була власником 1/2 частини спірного домоволодіння, а іншу 1/2 частину вона успадкувала після смерті чоловіка, однак не оформила своїх спадкових справ.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі порушується питання про скасування вказаних судових рішень і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у звʼязку з неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено, що батькам позивача за життя належав будинок по 1/2 частині кожному відповідно до рішення суду від 14 лютого 1952 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько - ОСОБА_9, а ІНФОРМАЦІЯ_2 - мати ОСОБА_10, які заповіту за життя не склали. Мати відповідача, ОСОБА_8, яка є сестрою позивача, прийняла спадщину після матері, оскільки проживала з нею на час її смерті та 11 квітня 2005 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом.

Позивач вважав, що цим свідоцтвом порушені його права, так як він також прийняв спадщину, оскільки як на час смерті батька, так і на час смерті матері проживав з ними.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з чим погодився і апеляційний суд, виходили з недоведеності обставин щодо прийняття позивачем спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР, чинної на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10 у 1995 році, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Доводи позивача про те, що беззаперечним доказом вступу ним в управління спадковим майном після смерті його мами ОСОБА_10 є відмітка в паспорті про те, що з 1990 року він зареєстрований на проживання в АДРЕСА_2, що є спадковим майном, було предметом дослідження судів попередніх інстанцій. Наведеній обставині судами дана оцінка в сукупності з іншими належними доказами по справі, а саме: копії повідомлення Галицького районного сектору УДМС в Івано-Франківській області від 04 квітня 2014 року № 12/298 (а. с. 101), від 16 травня 2014 року № 12/402 (а. с. 102), від 27 червня 2014 року № 12/522 (а. с. 104), адресний листок прибуття (а. с. 103), рішення виконкому Галицької міської ради № 95 від 14 червня 1990 року (а. с. 105), на підставі чого суди дійшли правильного висновку, що позивач не довів вступ ним в управління спадковим майном після смерті його мами ОСОБА_10 в 1995 році і як наслідок - прийняття ним спадщини після смерті мами.

Судами також надана оцінка іншим доказам по справі, зокрема дослідивши копію будинкової книги для прописки громадян, що проживають у АДРЕСА_2 (а. с. 86-87), повідомлення Галицького РВ УМВС в області від 17 лютого 2015 року № 754 (а. с. 106), відповідь Галицької міської ради на запит суду від 04 лютого 2015 року (а. с. 59), правильно дійшли висновку, що ОСОБА_4 не довів свої спадкові права після смерті батька та матері, а його сестра ОСОБА_8 правомірно після смерті їхньої мами ОСОБА_10 в 1995 році прийняла спадщину, належним чином оформивши її, а її син ОСОБА_5 після смерті останньої в 2010 році став спадкоємцем спадкового майна за заповітом, отримавши свідоцтво про право на спадщину 11 березня 2011 року. Відтак, відсутніми є підстави для визнання незаконними оспорюваних свідоцтв про право на спадщину. Більше того, ОСОБА_4 за життя його сестри ОСОБА_8 з часу отримання нею свідоцтва про право на спадщину 11 квітня 2005 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 не оспорював вказане свідоцтво.

Вказаний висновок судів відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О. Писана