У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів, визнання збільшення ліміту кредитування в односторонньому порядку недійсним, зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення апеляційного суду Київської області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 20 березня 2006 року між ним та публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого розмір кредитної лінії за цим договором становить 10 тис. грн. З листа банку від 14 квітня 2014 року він дізнався, що відповідачем в односторонньому порядку, без його згоди, було збільшено ліміт кредитування, а саме: 26 травня 2011 року, 14 грудня 2012 року і 16 серпня 2013 року до 21 800 грн, про що відповідач не повідомляв його, а він при розрахунках карткою в магазинах не міг відслідкувати це збільшення. Тому такі зміни до кредитного договору щодо збільшення ліміту кредитування в односторонньому порядку вважав недійсними. Просив визнати збільшення ліміту кредитування в односторонньому порядку недійсним, а саме: визнати недійсними зміни до кредитного договору від 20 березня 2006 року щодо збільшення в односторонньому порядку розміру кредитного ліміту з 10 тис. грн до 14 тис. грн та в подальшому з 14 тис. грн до 17 500 грн та з 17 500 грн до 21 800 грн. Крім того, просив зобов'язати відповідача здійснити з 26 травня 2011 року коригування кредитних зобов'язань у бік їх зменшення у зв'язку з достроковим поверненням кредитних коштів шляхом збільшення суми періодичних платежів за договором відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 20 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області 26 травня 2015 року рішення міського суду скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Зобов'язано ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» здійснити перерахунок кредитних зобов'язань ОСОБА_3 за договором про надання споживчого кредиту від 20 березня 2006 року, починаючи з 26 травня 2011 року у зв'язку з неправомірним збільшенням у цей період розміру кредитного ліміту.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення міського суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що ОСОБА_3 користувався кредитними коштами, враховуючи збільшений ліміт з 2006 по 2014 роки, що свідчить про прийняття ним пропозиції банку.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що банк належним чином не повідомляв позичальника про збільшення кредитного ліміту, а тому не можна вважати, що позичальник прийняв пропозицію банку про таке збільшення. Зокрема, апеляційний суд дійшов висновку про те, що у справі відсутні відомості про направлення на адресу позичальника відповідної пропозиції про збільшення кредитного ліміту.

Проте погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Судами установлено, що 20 березня 2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір, за умовами якого банк відкрив позичальнику картковий рахунок, а саме: відновлювальну кредитну лінію карткового рахунка у розмірі 10 тис. грн.

Відповідно до п. 2.7 кредитного договору зменшення розміру кредитної лінії може бути проведено кредитором без попереднього погодження з позичальником. Збільшення розміру кредитної лінії може бути проведено на підставі письмового звернення позичальника до банку про таке збільшення або акцепту позичальника, шляхом введення ПіН-коду або електронно-цифрового підпису, на пропозицію банку змінити розмір кредитної лінії за цим договором або шляхом укладення додаткової угоди (п. 2.8 кредитного договору).

Згідно із листом від 14 квітня 2014 року № Р1/В102/37-205, направленим банком на адресу позичальника, збільшення кредитного ліміту відбулося тричі з початку дії кредитного договору, а саме: 26 травня 2011 року з 10 тис. грн до 14 тис. грн; 14 грудня 2012 року з 14 тис. грн до 17 500 грн; 16 серпня 2013 року з 17 500 до 21 800 грн.

Виходячи із положень ст. 642 ЦК України, своїми діями позивач погодився із запропонованими змінами умов договору, що були здійснені відповідачем у порядку, встановленому договором, та у межах цивільного законодавства.

Так, воля особи виявляється в її діях (поведінці, мовчанні) та, враховуючи, що відповідно до чинного законодавства та звичаїв ділового обороту акцепт (прийняття пропозиції) вчиняється шляхом підписання особою запропонованих умов договору або шляхом відправлення листа, телеграми тощо з відповіддю про прийняття пропозиції, або шляхом вчинення конклюдентних дій чи мовчання, або шляхом вчинення особою, яка одержала оферту (пропозицію), дій на виконання оферти (а саме: сплата належної суми грошей в даному випадку).

Главою 53 ЦК України встановлений порядок укладення, зміни та розірвання договору. Так, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Моментом укладення договору є одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ст. 640 ЦК України).

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність обізнаності і згоди позичальника про збільшений кредитний ліміт є помилковим.

Крім того, зі змісту п. 2.8 кредитного договору не убачається, що банк зобов'язаний саме письмово шляхом направлення відповідного листа повідомляти позичальника про таке збільшення.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідно до приписів ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 26 травня 2015 року скасувати, рішення Славутицького міського суду Київської області від 20 березня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик