Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/451/15 Головуючий у 1-й інстанції: Смолка І.О.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

Суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської А.В.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах якої виступає ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 27 травня 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" в особі Запорізької обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_6, ОСОБА_3,в інтересах якої виступає ОСОБА_6, треті особи: Жовтневий районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, орган опіки та піклування Жовтневого району м. Запоріжжя, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, про виселення та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, в інтересах якої виступає ОСОБА_6, в якому зазначив, що у відповідності до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором № 014/17-44/1097-37 від 24.04.2008 року перед ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для задоволення вимог Банку на загальну суму 393814,41 грн.

Станом на теперішній час на примусовому виконанні у Жовтневому ВДВС ЗМУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/0808/48/2012, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 06.06.2012 p., щодо звернення стягнення на вищезазначений предмет іпотеки.

Відповідно до довідки з МКП "Основаніє" Центр обслуговування ВП КП ВРЕЖО № 2, стало відомо про те, що в іпотечній квартирі станом на 01.10.2012 року зареєстровані наступні особи: ОСОБА_6, 1954 р.н.; ОСОБА_3, 2004 р.н.

Вищезазначена квартира, що належить ОСОБА_6, перебуває в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором відповідно до договору іпотеки від 24.04.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за р.№ 1378.

12.10.2012 року за вих. № С 08-114-1/11-2630 та 12.12.2012 року за вих. № с 08-114-1/11-3144 Банком на адресу ОСОБА_6 були направлені вимоги щодо виселення та зняття з реєстрації осіб, які мешкають та зареєстровані в іпотечній квартирі, але, станом на теперішній час вимогу не виконано.

Оскільки відповідач ОСОБА_6 з його малолітньою дитиною не звільнив в добровільному порядку квартиру, позивач просить суд виселити відповідачів зі спірної квартири та зняти їх з реєстраційного обліку.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 27 травня 2013 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, 2004 р.н. з квартири АДРЕСА_1.

Знято з реєстраційного обліку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, 2004 р.н. з квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, в інтересах якої виступає ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лиш формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги про виселення, зняття відповідачів з реєстраційного обліку у територіальному органі Державної міграційної служби України, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом, а також з того, що позивачем направлялись повідомлення мешканцям квартири за адресою АДРЕСА_1 , які були отриманні повнолітнім відповідачем, який діє у своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої дитини.

З таким висновком суду першої інстанції можна погодитись.

Судом установлено, що у відповідності до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором № 014/17-44/1097-37 від 24.04.2008 року перед ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для задоволення вимог Банку на загальну суму 393814,41 грн.

Вищезазначена квартира, що належить ОСОБА_6, перебуває в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором відповідно до договору іпотеки від 24.04.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за р.№ 1378.

На примусовому виконанні у Жовтневому ВДВС Запорізького міського управління юстиції перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/0808/48/2012, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 06.6.2012 року про звернення стягнення на вищезазначений предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Такий порядок встановлюється ч. ч. 2, 3 ст. 40 цього Закону, згідно з якими після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР.

Ураховуючи зазначене, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення, як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк.

Відповідна позиція викладена в п. 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". Суд касаційної інстанції роз'яснив, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК Української РСР, ст. ст. 39, 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Банком надано докази щодо письмового повідомлення відповідачів про необхідність виселення. Таке письмове повідомлення було направлена на адресу ОСОБА_8 за вих.. № С08-114-1/11 від 12.10.2012 року, яке ОСОБА_6 не бажав отримувати, тому воно повернулося до банку за закінченням терміну зберігання і неявкою адресата за отриманням ( а.с. 14-15 ).

12.12.2012 року за вих.. № С08-114-1/11 -3144 на адресу ОСОБА_6 АДРЕСА_1 була направлено повторна вимога добровільно звільнити житлове приміщення усіма мешканцями зареєстрованих у квартирі протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, яку ОСОБА_6 отримав 24.12.2012 року, про що свідчить поштове повідомлення ( а.с.180-181) . При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога була отримана повнолітнім відповідачем, тобто ОСОБА_6, який діє у своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_3

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі не отримували будь-яких вимог банку про виселення, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються поштовим повідомленням про отримання ОСОБА_6 такої вимоги 24.12.2014 року.

Отже, банком виконанні приписи, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР, тому суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про виселення та зняття з реєстраційного обліку відповідачів.

На підставі наведеного, колегія судді вважає, що судом повно і всебічно з"ясовані обставини справи, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору не порушені, застосовані правильно, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах якої виступає ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2013 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: