Провадження № 2/641/830/2015 Справа № 641/647/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Григор′єва Б.П.

при секретарі - Вакуленко Л.І., Буняєвій М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди, суми індексу інфляції, 3 % річних-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2. (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачка скоїла у відношенні неї кримінальне правопорушення, але була звільнена від покарання на підставі ЗУ «Про амністію», рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.05.2002 року на користь позивачки було стягнено матеріальну шкоду в розмірі 240,07 грн. та моральну шкоду в розмірі 825 грн. До теперішнього часу вона не отримала кошти стягнені згідно рішення суду. Відповідач не виконала рішення суду. В зв'язку з чим з урахуванням уточнених в судовому засіданні позовних вимог просить стягнути з відповідачки суму індексу інфляції за період з травня 2002 року по грудень 2014 року в розмірі 3607,48 грн., 3 % річних від суми прострочки в розмірі 399,37 грн., матеріальну шкоду в розмірі 2000 грн., послуги адвоката - 500 грн., витрати на ксерокс - 16,90 грн., відправлення пошитого повідомлення - 9,25 грн., судовий збір - 243,60 грн., комісію банку за сплату судового збору - 5 грн. Також в зв'язку з скоєнням в відношенні неї кримінального правопорушення з боку відповідачки її стан здоров я погіршився, на протязі тривалого часу, вона зверталась до багатьох лікарів, проходила курс лікування та продовжує нести затрати, порушено її життєвий уклад, що призвело до втрати роботи, пригніченню та стресу, просить стягнути з відповідачки моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Позивачка в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позові, просила задовольнити її позов в повному обсязі з урахуванням уточнених позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що не з вини відповідачки не виконувалось рішення суду від 16.05.2002 року, є постанови державних виконавців про закриття виконавчого провадження, тому вважає вимоги щодо стягнення індексу інфляції та 3 % річних безпідставними. Також позивачем не обґрунтована матеріальна шкода в розмірі 2000 грн., оскільки не надано жодної квитанції, касового чеку на її підтвердження. Заперечував проти стягнення витрат за послуги адвоката, оскільки з наданої квитанції не зрозуміло кому та за які послуги було сплачено 500 грн., також витрат на ксерокс та рекомендований лист. Вказував, що позивачка не скористалась своїм правом щодо оскарження дій, бездіяльності державних виконавців. Пояснив, що відповідачка ані добровільно, ані в примусовому порядку рішення суду від 16.05.2002 року не виконала. Зазначив, що погіршення стану здоров'я після спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень позивачем доказами не доведено, причинно-наслідкового зв'язку також не доведено. Розмір моральної шкоди вважав необґрунтованими. Просив у задоволені позову відмовити.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.08.2001 року, встановлено, що 29.01.2001 року ОСОБА_2 нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_1, які призвели до тривалого розладу здоров'я. Провадження за кримінальною справою закрито на підставі ст. 102 КК України, в зв'язку з застосуванням до ОСОБА_2 ст. 1 п. «б» ЗУ «Про амністію» від 05.07.2001 року.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.05.2002 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 240,07 грн. матеріальної шкоди та 825 грн. моральної шкоди. На підставі зазначеного рішення 11.04.2006 року був виданий виконавчий лист № 2-216/2002.

Постановою державного виконавця Зимогляд В.В. від 12.09.2006 року в зв*язку з відсутністю майна боржника виконавче провадження з примусового виконавчого листа № 2-216 від 11.04.2006 року повернуто.

Постановою старшого державного виконавця Бублій А.В. від 09.12.2013 року було відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження в зв'язку з пропуском строку пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку індекс інфляції за період з 2002 року по 2014 року склав:

2002 р. 1065*99,4=1058,61 грн.

2003 р. 1058,61*108,2=1145,41 грн.

2004 р. 1145,41*112,3=1286,29 грн.

2005 р. 1286,29*110,3=1418,77 грн.

2006 р. 1418,77*111,6=1583,34 грн.

2007 р. 1583,34*116,6=1846,18 грн.

2008 р. 1846,18*122,3=2257,88 грн.

2009 р. 2257,88*112,3=2535,60 грн.

2010 р. 2535,60*109,1=2766,34 грн.

2011 р. 2766,34*104,6=2893,59 грн.

2012 р. 2893,59*99,8=2887,80 грн.

2013 р. 2887,80*100,5=2902,24 грн.

2014 р. 2902,24*124,3=3607,48 грн.

3% відсотки в рік складає 31,95 грн., а всього за період з травня 2002 р. по грудень 2014р. складає 399,37 грн.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних обґрунтовані та підтверджується розрахунком, оскільки рішення про стягнення шкоди в розмірі 1065 грн. не було виконано з причин, які не залежали від позивачки. Твердження представника відповідача в цій частині не узгоджуються із вимогами ст. 625 ЦК України.

Вимога позивача про стягнення матеріальних збитків у розмірі 2000 грн. не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 1160 ЦК України особа має право вимагати відшкодування фактично зроблених витрат, позивачем не надано письмових доказів на підтвердження завданих збитків.

Як зазначено в ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до Постанови № 4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв′язку з ушкодженням здоров′я, у порушенні нормальних життєвих зв′язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Моральна шкода, яка була спричинена позивачці внаслідок спричинення їй тілесних ушкоджень була стягнута згідно рішення суду. Позивачкою не доведено факт погіршення стану здоров'я внаслідок скоєння в відношенні неї кримінального правопорушення, також не доведено причинно-наслідкового зв'язку, клопотання про призначення експертизи для встановлення даних обставин позивачка не заявляла.

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає твердження позивачки про спричинення їй моральної шкоди діями відповідачки частково обґрунтованими, а саме тим, що вони були спричинені не внаслідок погіршення стану здоров'я, а тривалим невиконанням своїх зобов'язань відповідачкою. Проте розмір спричиненої моральної шкоди позивачкою завищений, а тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 1500,00 грн.

Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачки вартості поштових послуг у розмірі 9,25 грн., вартості ксероксу у розмірі 16,90 грн. Зазначені кошти хоча і були сплачені позивачем, згідно наданих квитанцій, але поштове відправлення було зроблено позивачкою, як вона сама пояснила в судовому засіданні добровільно, з чеку про сплату вартості ксероксу від 19.01.2015 року не вбачається, хто сплатив дані кошти та для яких цілей робились копії документів.

Згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року ( Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2012, N 29, ст.343 ) ст.1 , розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Суду надана квитанція видана Юридичною консультацією Комінтернівського району м. Харкова б/н від 20.01.2005 року, про те, що від ОСОБА_1 прийнято 500 грн. за консультацію та складання позовної заяви. З наданої квитанції не вбачається, який обсяг роботи був проведений, за складання якої позовної заяви сплачені кошти, квитанція немає печатки, також немає прізвища отримувача коштів.

За таких обставин суд вважає вимогу про стягнення витрат на юридичну допомогу необґрунтованою.

Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Представник відповідача не заявляв клопотання про застосування строків позовної давності.

Твердження представника відповідача про те, що позивачка не оскаржувала дії, бездіяльність державних виконавців необґрунтованими, оскільки це право особи і це не звільняє від виконання своїх обов'язків боржника.

Позивачка на питання суду щодо розрахунку позову, виходячи із суми 1065,00 грн. пояснила, наступне: дійсно рішенням суду від 16.05.2002 року на її користь було стягнуто 1065,07 грн., але вона в позові зазначила 1065,00 грн., не бажала збільшувати розмір позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу. в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому суд розглядає позов ОСОБА_1 в межах її позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат по сплаті судового збору з урахуванням сплаченої у розмірі 5 грн.. комісії банку, а всього в розмірі 248,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,79, 88, 209, 213-215, 218, ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 645, 1166, ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму індексу інфляції та 3 % річних в сумі 4006,85 грн., моральну шкоду у розмірі 1500 гривень, а всього 5506 (п'ять тисяч п'ятсот шість) грн. 85 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на загальну суму 248 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або в порядку ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Б. П. Григор'єв