Справа № 452/308/15 Головуючий у 1 інстанції: Кунцік О.С.
Провадження № 22-ц/783/3780/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Гацій І.І.

з участю: позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника Органу опіки і піклування Залізничної районної адміністрації ЛМР - Маліновської Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Орган опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, служба у справах дітей Самбірської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

Ухвалено позбавити ОСОБА_3, 1985 року народження, який проживає в АДРЕСА_1, батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Львова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вважає, що суд першої інстанції не мав підстав для позбавлення його батьківських прав, оскільки такий захід впливу на осіб, які не виконують належним чином батьківських обов'язків, є крайнім і в даному випадку для цього не було достатніх на те підстав. Вказує, що його відмова у дачі згоди на вивезення дитини за кордон не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім того звертає увагу на те, що Самбірським міськрайонним судом Львівської області вже розглянута 27.04.2014 року тотожна справа між тими ж сторонами та з того ж предмету, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, котрі належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, але не з'явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає даним вимогам.

Задовольняючи позов та позбавляючи ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, районний суд виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частина 8 ст.7 СК України також передбачає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що ОСОБА_3 є батьком дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується копією свідоцтва про народження. Матір'ю дитини записана ОСОБА_2.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22 жовтня 2012 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів. Визнано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця с. Середа Турківського району Львівської області, громадянина України, батьком сина ОСОБА_6, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Львові. Зобов'язано Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції внести зміни в актовий запис №5340 від 11 листопада 2011р. про народження ОСОБА_6, а саме в графі "батько" записати "ОСОБА_3, народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Середа Турківського району Львівської області, громадянин України". Стягнуто із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, працюючого фахівцем з продажу ТОВ "Мобілочка" /м. Самбір, вул. Валова, 11/8А Львівської області/, проживаючого в АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до його повноліття, починаючи з 29.03.2012 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 04.03.2013 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22.10.2012 року залишено без змін.

Довідкою, виданою 12.01.2015 року Львівським комунальним підприємством "Скнилівок", стверджується, що ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_2 разом із сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно акту обстеження умов проживання дитини в АДРЕСА_2 від 02.02.2015 року умови проживання добрі, в квартирі зроблений ремонт, кімнати обмебльовані та прибрані. Для виховання та розвитку дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 створені належні умови. Вихованням дитини займається матір ОСОБА_2

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав стосовно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 22.05.2014 року №304 "Про встановлення днів побачень ОСОБА_3 з сином ОСОБА_6" встановлено дні побачень ОСОБА_3, котрий проживає за адресою АДРЕСА_1, із малолітнім сином, котрий проживає з матір'ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 кожну 2, 4 неділю місяця з 11.00 год. до 18.00 год.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини;

жорстоко поводяться з дитиною;

є хронічними алкоголіками або наркоманами;

вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Витягом з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 01.09.2014 року стверджується, що комісія рекомендує позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В матеріалах справи наявний висновок органу опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 01.09.2014 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, з метою захисту прав та інтересів дитини.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007року, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Згідно роз'яснень, даних у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007року, позбавлення батьківських прав(тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Колегія суддів вважає, що оцінюючи зібрані по справі докази, суд не дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав не їм належної оцінки, прийшовши до помилкового висновку про достатність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Із розрахунку заборгованості згідно виконавчого листа №1309/3086/12 виданого 22 жовтня 2012 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2, аліментів на утримання сина ОСОБА_6, вбачається, що станом на 20.02.2015 року підлягало до стягнення 11768 грн. 34 коп. Згідно квитанцій та повідомлень стягувач ОСОБА_2 одержала 13142 грн. 52 коп. Станом на 20.02.2015 року заборгованість відсутня, переплата становить 1374 грн. 18 коп.

Доводи позивача, на які вона покликається як на підставу позбавлення відповідача батьківських прав, про те, що дитина сторін часто хворіє і потребує оздоровлення за межами України є голослівними та не підтверджені жодними доказами.

Відмова ОСОБА_3 у дачі згоди на вивіз сина за кордон також не може бути достатньою підставою для задоволення позову.

Крім того, районним судом не враховано, що між сторонами існують неприязні стосунки.

Колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду щодо того, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 сприятиме захисту інтересів дитини ОСОБА_6, оскільки такий висновок жодним чином не обмотивований.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, оскільки що Самбірським міськрайонним судом Львівської області 27.04.2014 року вже розглянута тотожна справа між тими ж сторонами та з того ж предмету, а тому слід закрити провадження у справі, оскільки обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги у даній справі, є іншими.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Орган опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, служба у справах дітей Самбірської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: