Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №320/5861/15
Провадження №22ц/778/4912/15 Головуючий у 1 інстанції: Урупа І.В.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Стрелець Л.Г.

суддів: Гончар М.С.

Каракуші К.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, у якому просила суд визнати недійсним заповіт, складений на користь ОСОБА_3 посвідчений 20 грудня 2007 року приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Горох Л.І.

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 липня 2015 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу судді та справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд цього питання.

Апелянт у письмовій заяві просить розглядати справу за її відсутності, тому колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності ОСОБА_2

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення законного представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 статті 312 ЦПК України передбачено, що розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановивши 09 липня 2015 року ухвалу про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, суддя посилався на приписи п.2 ч. 2 статті 122 ЦПК України (а. с. 22).

При цьому суд виходив з того, що є таке, що набрало законної сили рішення суду у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, посилаючись на наявність рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2012 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 січня 2013 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, яка діяла в інтересах ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним (а.с.16-22).

Основні доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 полягають в тому, що зазначені в оскаржуваній ухвалі позови є не однаковими, оскільки у позові, якій вирішений судом по суті вимог відповідачем є ОСОБА_5, а не ОСОБА_3, до того ж наявні інші підстави позовних вимог. Такі доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження при апеляційному розгляді справи.

За пунктом 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили рішення суду у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З матеріалів справи вбачається, що є таке, що набрало законної сили рішення суду у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, яка діяла в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 січня 2013 року, про визнання заповіту недійсним.

Твердження апелянта про те, що у позові, за яким оскаржуваною ухвалою судді відмовлено у викритті провадження є інший відповідач, а саме ОСОБА_3, а не ОСОБА_5 є неприйнятними з огляду на таке.

Оспорюваний позивачем заповіт складено на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Отже, ОСОБА_3 є неповнолітньою особою. Його законним представником під час розгляду цивільної справи про оспорювання заповіту була його мати ОСОБА_5

У відповідності до приписів ч.1 ст.29 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно до ч. 2 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом.

Забезпечення захисту прав малолітніх або неповнолітніх осіб під час розгляду справи встановлено у ст. 27-1 ЦПК України, згідно з якою суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Таким чином, під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 про оспорювання заповіту на користь ОСОБА_3 його мати ОСОБА_5 здійснювала представництво інтересів сина, який не мав і не має на сьогодні цивільної процесуальної дієздатності, тому твердження апелянта про те, що відповідач не є тотожнім є помилковими.

Як вбачається із змісту тотожних за предметом позовів (оспорювання заповіту ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 від 20 грудня 2007 року) підстави позови також збігаються. Недійсність заповіту позивач обґрунтовувала психічною хворобою заповідача, який під час складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а складений ним заповіт не відображав його фактичного волевиявлення і був вчинений з використанням його безпорадного стану.

Посилання апелянта на те, що її позов про оспорювання вказаного заповіту розглянутий судом по суті вимог не є тотожнім, оскільки під час розгляду справи не призначались психіатрична та почеркознавча експертизи, не спростовує законності оскаржуваної ухвали, оскільки призначення вказаних експертиз не є підставою позову, а відносяться у відповідності до ч.2 ст.133 ЦПК України до способів забезпечення доказів.

За таких обставин суддя, постановивши 09 липня 2015 року ухвалу про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, діяв у відповідності до вимог п.2 частини 2 ст. 122 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосуються порушення судом першої інстанції норм процесуального права з огляду на те, що її процесуальні права порушено, її не повідомляли про дату судового засідання, а тому вона не була присутньою при вирішенні питання щодо відкриття провадження в справі і не мала змоги надати пояснення, докази, клопотання.

Ці доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки в силу вимог ст. 122 ЦПК України суддя ухвалою, постановленою одноособово, відкриває провадження у цивільній справі або відмовляє у відкритті провадження. Тобто, проведення судового засідання або виклик сторін для вирішення вказаних процесуальних питань законом не передбачено.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 липня 2015 року постановлена суддею одноособово з додержанням вимог закону, а відтак апеляційна скарга має бути відхилена із залишенням без змін ухвали судді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 липня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: