Справа № 216/2391/15-ц
Провадження № 2/216/1527/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.10.2015 м.Кривий Ріг

Дніпропетровська область

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Онопченка Ю.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Чижикової А.Є.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення вкладу,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що 5 лютого 2014 року між ним та публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») було укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті в розмірі 1 300 євро по 10 лютого 2015 року, за умовами якого банк зобовязався прийняти внесок у зазначеній сумі з виплатою відсотків за використання внеску щомісяця в розмірі 9% річних. Після спливу строку депозиту він звернувся до банку з метою забрати належний йому вклад з нарахованими відсотками. Але йому відмовили в задоволенні його вимог, посилаючись на те, що звернення складено з порушенням норм Закону України «Про звернення громадян», а саме не засвідчено його підписом. Під час прийому його заяви співробітники банку, роблячи ксерокопію заяви, закрили підпис чистим аркушем паперу, тому безпідставно зазначають у відповіді про відсутність його підпису. Згідно з довідкою ПАТ «Приватбанк» курс валюти євро станом на 16 квітня 2015 року є 26 грн. 50 коп. за один євро, тому 1 300 євро складає суму в розмірі 34 450 грн. Таким чином, на момент подання позовної заяви відповідач не повернув йому суму депозитного вкладу та нарахованих відсотків, чим порушив свої зобовязання за договором.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вклад у розмірі 34 450 грн. та нараховані відсотки за договором, пеню в розмірі 3 265 грн. 02 коп., інфляційні втрати в розмірі 5 546 грн. 45 коп., 3% річних у розмірі 184 грн., 2% від залишку коштів на рахунку в розмірі 689 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 155 грн., витрати на досудове врегулювання спору в розмірі 200 грн. та зобовязати відповідача закрити його депозитний рахунок.

У процесі судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги та остаточно просив стягнути з відповідача залишок вкладу в розмірі 1 249,72 євро, пеню за увесь час прострочення в розмірі 231 030 грн. 68 коп., 3% річних у розмірі 632 грн. 96 коп., витрати на правову допомогу юрцентром «Гарант» в розмірі 155 грн., витрати на досудове врегулювання спору в розмірі 200 грн., витрати на друк та копіювання матеріалів в розмірі 44 грн. 45 коп., витрати на довідку в розмірі 10 грн., витрати на правову допомогу адвокатом ОСОБА_3 в розмірі 350 грн. та зобовязати банк повернути всю суму до виплати одноразово.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що 5 лютого 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_1 було укладено договір-заяву № 305835/1708/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті в сумі 1 300 євро на строк з 5 лютого 2014 року по 10 лютого 2015 року, за умовами якого банк прийняв від позивача внесок у зазначеній сумі з виплатою процентів за використання внеску в розмірі 9% річних та зобовязався після закінчення строку вклад повернути вкладникові.

12 лютого 2015 року позивач звернувся до банку з заявою про повернення йому вкладу та процентів.

Листом від 2 березня 2015 року відповідач повідомив позивача про те, що його звернення складено з порушенням норм Закону України «Про звернення громадян», а саме не засвідчено підписом заявника.

Таким чином, як на момент подання позовної заяви, так і під час судового розгляду цієї справи відповідач не повернув позивачу суму вкладу, чим порушив свої зобовязання за договором.

У листі відповідача від 27 липня 2015 року № 3174 зазначено, що станом на 9 липня 2015 року залишок грошових коштів на рахунку позивача складає 1 249,72 євро.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частинами 1, 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу на вимогу банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Однак відповідач у порушення зазначених вимог закону своїх зобовязань за договором банківського вкладу не виконав та суму вкладу позивачу не повернув.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У звязку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України, частина третя статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення вкладу слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним договором банківського вкладу в розмірі 1 249,72 євро, що за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, еквівалентно 30 618 грн. 14 коп.

Згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобовязання, не звільняє його від виконання зобовязання в натурі.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 15 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» розяснено, що судам слід мати на увазі, що неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. Неустойка, передбачена п. 7 ст. 14 Закону, застосовується в разі предявлення споживачем протягом гарантійного строку вимог про безоплатне усунення недоліків товару, а на випадки затримки задоволення вимог споживача про вжиття інших заходів захисту дія цієї норми не поширюється. Разом з тим, коли споживач у звязку з невиконанням виготівником (виконавцем, продавцем) його вимоги про усунення недоліків товару змінює цей захід захисту на інший, він не втрачає права на одержання зазначеної неустойки за період, що передував такій зміні. Якщо товар, про усунення недоліків якого заявлено вимогу, належить до групи товарів, що входять до передбаченого Кабінетом Міністрів України обмінного фонду, і споживач вимагає надання йому на час ремонту аналогічного товару, зазначена неустойка виплачується і за час ненадання такого товару і за час затримки ремонту. Суд вправі зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобовязання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу. Сплата неустойки (штрафу, пені), як і відшкодування збитків, коли при цьому не порушується питання про розірвання договору, не звільняє виготівника (виконавця, продавця) від виконання зобовязання в натурі.

Розмір неустойки, яку просить стягнути позивач, складає 231 030 грн. 68 коп., тобто фактично він значно перевищує розмір збитків.

За таких обставин, з урахуванням правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року № 6-100цс14, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки до 3 000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладені положення закону суд приходить до висновку про те, що оскільки банк прострочив виконання грошового зобовязання, то позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення 3% річних від простроченої суми в розмірі 632 грн. 96 коп. також підлягають задоволенню.

Однак вимоги уточненої позовної заяви щодо зобовязання відповідача повернути всю суму до виплати одноразово шляхом виплати готівки через касу банку не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Питання виконання судового рішення є прерогативою виконавчої служби, тому в задоволенні цієї частини позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК слід стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати на правову допомогу приватним підприємством «Правовий центр - Гарант» в розмірі 150 грн. та адвокатом ОСОБА_3 в розмірі 350 грн. і витрати на копіювання документів в розмірі 44 грн. 45 коп. Також необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 342 грн. 51 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити за їх недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 1058, 1060 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення вкладу задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 залишок суми вкладу за договором-заявою від 5 лютого 2014 року № 305835/1708/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті в розмірі 1 249,72 євро, неустойку в розмірі 3 000 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 632 грн. 96 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн. і витрати на копіювання документів в розмірі 44 грн. 45 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» у дохід держави судовий збір у розмірі 342 грн. 51 коп.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення суду, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Онопченко