Справа № 743/540/15-ц
Провадження № 2/743/184/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2015 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Жовток Є.А.

при секретарі Коваль Т.С.

з участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Ріпки справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2, до ОСОБА_4 - про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом, зазначивши, що вони є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_2 Ріпкинського району Чернігівської області.

Відповідач ОСОБА_4, будучи зареєстрованою у вказаному будинку, фактично не користується житловим приміщенням з грудня 2012 року, однак добровільно не знімається з реєстраційного обліку, чим обмежує право позивачів вільно володіти використовувати та розпоряджатись своїм майном.

Таким чином, позивачі просять винести рішення про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, шляхом визнання ОСОБА_4 втратившою право користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивачі підтримали свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені в заяві.

Відповідач в судове засідання не з"явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки у спірному будинку знаходиться частина майна, набутого відповідачем за час шлюбу з сином позивачів, і ОСОБА_4 періодично користується цим майном. Позивачі, в свою чергу, чинять відповідачеві перешкоди в користуванні майном, набутим за час шлюбу, а власного житла ОСОБА_4 не має. Крім того, представник відповідача зазначив, що факт реєстрації ОСОБА_4 в будинку позивачів, жодним чином не обмежує останніх у праві вільно володіти, користуватися і розпоряджатися нерухомим майном.

Заслухавши пояснення з"явившихся учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 Ріпкинського району Чернігівської області, належить позивачам в рівних долях.

Право власності на житло зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в Чернігівському МБТІ з 26.03.1996 року.

Місце проживання відповідача зареєстровано в будинку позивачів починаючи з 17.12.2007 року, оскільки вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з членом сім"ї позивачів (їх сином) ОСОБА_6.

Вказаний шлюб було розірвано 05.09.2012 року.

Крім позивачів та відповідача у житловому приміщенні інші особи, в тому числі і діти ОСОБА_4, не зареєстровані.

В той же час, в будинку позивачів проживає їх син ОСОБА_6, спільно з дружиною та малолітньою дитиною, народженою від повторного шлюбу.

Дані обставини сторони в судовому засіданні не оспорювали, отже у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню.

Як слідує з пояснень позивачів, ОСОБА_4 створила нову сім"ю і фактично проживає АДРЕСА_1.

Сторонами раніше в усній формі було узгоджено, що відповідач зніметься з реєстраційного обліку в будинку позивачів до жовтня 2014 року, однак ОСОБА_4 своєї обіцянки не виконала.

Позивачі в судовому засіданні пояснили, що після розірвання шлюбу між їх сином та відповідачем, спорів щодо користування набутим за час шлюбу майном не виникало і ОСОБА_4 вивезла з будинку речі, які вважала за необхідне.

Стороною відповідача вказані обставини не спростовано.

Позивачі та ОСОБА_4 не укладали між собою договір про користування житловим приміщенням.

У відповідності до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд.

Частиною 1 ст.321 ЦК України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності.

Суд вважає, що реєстрація місця проживання відповідача в будинку належному позивачам, обмежує права останніх, гарантованих Конституцією України.

У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст.16 ЦК України, серед способів захисту цивільних прав та інтересів особи визначено: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; зміну правовідношення; припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, з вказаної норми вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", є спеціальним нормативно-правовим актом, котрий регулює спірні правовідносини, його положення підлягають застосуванню до всіх відносин пов'язаних з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У випадку будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

В свою чергу, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Аналогічна правова позиція була висловлена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року щодо неоднакового застосування судом норм матеріального права. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Приписами ч.2 ст.405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Норма закону яка б регулювала порядок визнання особи, яка не є членом сім'ї власника (чи наймачем), такою, що втратила право користування жилим приміщенням в діючому законодавстві, зокрема, ЖК УРСР та ЦК України не передбачена, з огляду на це, слід застосувати аналогію закону, зокрема, ст.405 ЦК України. Сукупність досліджених в судовому засіданні доказів дає підстави суду для висновку, що позивачі довели факт відсутності відповідача понад один рік за місцем реєстрації. Так, з довідки Новояриловицької сільської ради від 05.05.2015 року вбачається, що ОСОБА_4 не проживає в АДРЕСА_2. З акту складеного за участі депутата органу місцевого самоврядування від 18.05.2015 року вбачається, що ОСОБА_4 з 2013 року не проживає у домоволодінні, власником якого є ОСОБА_1 Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 втратила право користування жилим приміщенням. Підстав, які давали б ОСОБА_4 право зберігати за нею жиле приміщення, судом не встановлено. У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачами. Керуючись ст.ст.10, 57, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловим будинком АДРЕСА_2 Чернігівської області, шляхом визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, (НОМЕР_3), втратившою право користування будинком АДРЕСА_2 Чернігівської області.

Стягнути з ОСОБА_4, (РНОКПП НОМЕР_1), на користь ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. (РНОКПП НОМЕР_2), в якості відшкодування судових витрат.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляція на рішення може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області, через Ріпкинський районний суд, упродовж десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - у цей же строк, з дня отримання його копії.

Повний текст рішення складено 27.05.2015 року.

Суддя Є.А. Жовток