Ухвала

іменем україни

04 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Журавель В.І.,

Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: товариство власників гаражів «Зв'язківець», Вінницька міська рада, комунальне підприємство «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» про знесення гаражів, за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року позивачі звернулись до суду з позовом, у якому просили усунути перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом зобов'язання відповідачів знести самовільно збудовані гаражі

На обґрунтування своїх вимог посилались на те, що вони є власниками квартири № 1, яка знаходиться в одноповерховому будинку АДРЕСА_1. На одній прибудинковій території з цим будинком, на відстані, відповідно, 5,6 м, 5,8 м та 6,0 м розташовані гаражі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Вважають, що гаражі збудовано з порушенням ДБН 360-92 та Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ України від 19 червня 1996 року № 173 (далі - Правила).

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 серпня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14 жовтня 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивачі просять скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із його необґрунтованості та недоведеності.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Судами під час розгляду справи встановлено, що розпорядженням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 01 травня 1990 року № 222р обласному радіотелевізійному трансляційному центру було надано дозвіл на проектування гаражно-будівельного кооперативу на території центру по АДРЕСА_2.

У липні 1995 року було проведено державну реєстрацію Товариства власників гаражів «Зв'язківець», яке, у свою чергу, звернулося до Виконавчого комітету Вінницької міськради про надання безоплатно у власність земельної ділянкм по АДРЕСА_3 й отримало погодження на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,7636 га.

Відповідачі по справі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 є членами зазначеного товариства і користуються гаражами, які були збудовані в 1966, 1976, 1981 роках.

Звертаючись до суду з позовом, посилались на те, що вказані вище гаражі є самочинними, що таким будівництвом порушені їх права на безпечні умови життя та побуту, заїзд в гаражі знаходиться під їх вікнами на відстані 5,6 м, 5,8 м та 6,0 м відповідно.

Згідно з ч. 7 статті 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

У п. 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам роз'яснено, що положення ст. 376 ЦК України поширюється на випадки самочинного будівництва житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна як фізичними, так і юридичними особами.

При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Самочинним також вважається будівництво, хоча і на підставі проекту, за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається, у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Згідно з п. 7.50 таблиці ДБН 360-92 та ч. 4 п.5.28 Правил мінімальна відстань від наземних гаражів до житлових будинків, у тому числі будинків без вікон, повинна становити не менше 10 м.

Як роз'яснено в п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва»), у випадку порушення самочинним будівництвом прав інших осіб право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права.

На порушення вимог статей 212, 213, 214, 315 ЦПК України суди зазначені положення закону до уваги не взяли, не в повній мірі визначилися з характером спірних правовідносин, не встановили, які саме будівельні норми і правила були порушені відповідачами.

Згідно з висновком експертизи від 21 травня 2014 року, проведеної Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, гаражі, розташовані біля будинку АДРЕСА_1 про знесення яких заявлено позов, не відповідають будівельним нормам, правилам, стандартам, встановленим чинним законодавством України. Технічна можливість здійснення відповідної перебудови досліджуваних будівель гаражів відсутня. Приведення будівель гаражів у відповідність до вимог чинних норм України можливе при проведенні робіт з їх знесення та здійснення нового будівництва. Допущені порушення місцевих правил забудови впливають на можливість експлуатації власниками будинку АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, взагалі не взяв до уваги згаданий вище висновок експерта, як доказ у справі, при цьому обґрунтовував своє рішення усною консультацією спеціаліста з БТІ, що є порушенням вимог глави 5 ЦПК України.

Суд досліджував та з'ясовував обставини щодо самовільного здійснення позивачами прибудов до своєї квартири, що не є предметом даного спору.

При цьому обґрунтовував своє рішення правомірністю відведення земельної ділянки товариству власників гаражів «Зв'язківець» по АДРЕСА_3 та дійшов висновку про те, що спірні гаражі не є самочинними, оскільки земельна ділянка була відведена гаражному кооперативу для будівництва гаражів.

Проте такий висновок суду також прямо суперечить зібраним у справі доказам, з яких убачається, що товариству власників гаражів «Зв'язківець» було надано лише погодження на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,7636 га.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення 8 сесії 6 скликання Вінницької міської ради від 01 липня 2011 року № 348 товариству власників гаражів «Зв'язківець» було продовжено термін дії погодження Вінницької міської ради на складання проекту відведення земельної ділянки від 21 травня 2007 року № 04-3-10-3351, наданий відповідно до п. 7 рішення Вінницької міської ради від 28 квітня 2007 року № 1023, строком на 1 рік, земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_3, на якій розташовані об'єкти нерухомого майна, належні заявнику, за рахунок земель територіальної громади міста, за умови надання інвестиційної угоди, загальною орієнтовною площею 0,7636 га із них: ділянка № 1 площею 0,5970 га, ділянка № 2 площею 0, 0493 га, ділянка № 3 площею 0, 0753 га та ділянка № 4 площею 0, 0420 га.

Згідно з висновком Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою від 25 квітня 2012 року № 2/10-161, остання не погодила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6312 га товариству власників гаражів «Зв'язківець» для колективного гаражного будівництва по АДРЕСА_3 на території Вінницької міської ради та повернула документацію із землеустрою на доопрацювання відповідно до п.п. 2.3, 4.6 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженим наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, у тому числі і з підстав недотримання санітарної відстані від гаражів до сусідніх житлових будинків № №25, 27 по АДРЕСА_1, що є порушенням п. 5.28, додатка №10 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ України від 19 червня 1996 року № 173 (а.с.133 т.1).

Інші докази про передачу у користування чи у власність цієї землі у матеріалах справи відсутні.

У матеріалах справи також відсутні будь-які докази про межі земельної ділянки по АДРЕСА_3 та докази про те, що спірні гаражі знаходяться не на прибудинковій території.

Зазначені вище обставини залишені судом поза увагою.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, апеляційний суд на порушення вимог статей 315, 316 ЦПК України не усунув допущені порушення суду першої інстанції.

Наведене свідчить, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене та залежно від установленого вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

О.М. Ситнік