Справа № 666/2725/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року Дніпровський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

при секретарі Поліщук Н.Л.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 - О.В.,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

15.05.2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування вимог зазначив, що в червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_4 за допомогою, а саме з проханням надати Відповідачу грошові кошти в розмірі 199168,00 грн. які обіцяв повернути протягом двох місяців. На час зазначених вище домовленостей Позивач та Відповідач перебували в різних містах України, та не мали часу і можливості укласти письмовий договір позики. Також зазначив, що між Позивачем та Відповідачем існували довірливі відносини, саме тому Позивач запропонував Відповідач укласти письмовий договір позики пізніше (в майбутньому), та погодився передати грошові кошти до оформлення до підписання договору позики і розписки. Відповідач та Позивач погодились, що останній перераховуватиме гроші частинами шляхом переказу на банківську картку зазначену Відповідачем та внесе усю грошову суму до 05.07.2014 року. Після отримання вищевказаних коштів Відповідач відмовився укладати договір позики та став відтерміновувати повернення грошових коштів посилаючись на брак часу та інші труднощі. Починаючи з вересня 2014 року Позивач почав звертатися до Відповідача по телефону з вимогою про повернення перерахованих коштів, але відповіді від Відповідача не надходило, останній на телефонні дзвінки відповідав рідко та уникав зустрічі з Позивачем. 12.12.2014 року Позивач звернувся до Відповідача з письмовою вимогою №1 про повернення перерахованих коштів у зв'язку з їх безпідставним набуттям, але відповіді не надійшло. Згідно повідомлення про вручення поштового направлення від 24.12.2014, вищевказана вимога була вручена відповідачу. На дату подання позову Відповідач не повернув Позивачу безпідставно набуті кошти у розмірі 199168 грн. 00 коп., у звязку з чим, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 199168,00 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, посилаючись на обставини, викладені в позові, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову у звязку з їх необґрунтованістю, при цьому зазначив, що отримані ним від ОСОБА_4 гроши не є позикою, а призначалися для закупівлі у фіермерів Херсонської області овочів та ішої сільськогосподарської продукції, для її подальшої реалізації ОСОБА_4, за що він отримував відповідний відсоток від продажу.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову у звязку з їх необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, покази свідка, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи 22.06.2014 року, 25.06.2014 року та 04.07.2014 року Відповідач ОСОБА_2 отримав від Позивача ОСОБА_4 на картковий рахунок № 494179 у ТАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти на загальну суму 100600,00 грн.

Зазначений факт підтверджується наявними у матеріалах справи копіями чеків №5224, №3757 від 04.07.2015 року, № від 25.06.2014 року, № від 22.06.2014 року та випискою Херсонської філії ПАТ КБ «Приватбанк» від 28.09.2015 року №150928/320 по рахунку 494179 за період з 22.06.2014 року до 25.06.2014 року та випискою від 28.09.2015 року №150928/165 по рахунку 494179 за період з 04.07.2014 року до 05.07.2014 року (а.с. 8, 37, 97-, 99).

Допитаний у судовому засідання свідок ОСОБА_5 показав, що у червні 2014 року у місті Херсоні він був присутній при передачі ОСОБА_4 грошових коштів у сумі близько 98000,00 грн. щоловіку на імя ОСОБА_4, як стало йому відомо прізвище чоловіка було ОСОБА_2. При цьому, чи були передані гроші позикою йому не відомо, розписка про передачу коштів не складалася.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно положень ст. 1212 ЦК України, на яку посилається Позивач, як на підставу для задоволення позову, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

12.12.2014 року Позивачем ОСОБА_4 на адресу Відповідача було направлено письмову вимогу за №1 про повернення безпідставно набутих коштів в сумі 199168,00 грн., копія якої міститься в матеріалах справи, яку останній отримав 24.12.2014 року (а.с.9 - 12).

За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 27, 31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Виходячи зі змісту положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Під час судового засідання судом роз'яснено положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, що відображено у відповідному журналі судового засідання (а.с. 40).

Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Позивачем не надано до суду будь-яких доказів, які свідчать про те, що грошові кошти в сумі 199168,00 грн. передавалися Відповідачу у позику. Як встановлено у судовому засіданні договір позики на спірну грошову суму між сторонами укладено не було, розсписки про передачу Позивачем грошових коштів Відповідачу не складалися. При цьому з боку позивача до суду не надано і матеріали справи не містять доказів щодо відмови та ухилення Відповідача від укладання договору позики. Посилання позивача, що передані ним грошові кошти отримані Відповідачем без достатніх правових підстав також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Таким чином, Позивачем всупереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано і матеріали цивільної справи не містять жодних належних і допустимих доказів у підтвердження тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази, в тому числі пояснення свідка, в їх сукупності, суд не виходячи за межі заявлених позовних вимог, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову

Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України та у зв'язку з відмовою у задоволенні позову покладає їх на позивача, які ним сплачені до подання позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частина рішення складені і підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 28 вересня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з моменту його проголошення до Апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд м. Херсона. Особи, які не були присутні при проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня її отримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.М.Єпішин