З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"18" грудня 2015 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Шепеля К.А.,
за участі секретаря Бондар С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дітей, -
Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що від шлюбу з відповідачем у нього є двоє неповнолітніх дітей: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2010 року на утримання дітей з позивача на користь відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/2 частини всіх доходів позивача, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Разом з тим, діти проживають біля позивача, він особисто займається їхнім матеріальним забезпеченням і вихованням. Відповідач проживає окремо, вихованням та матеріальним забезпеченням дітей не займається, добровільно надавати кошти на утримання дітей відмовляється. Позивач не працює, має тимчасові заробітки і йому важко одному утримувати дітей. У звязку з цим позивач просив припинити стягувати з нього аліменти на користь відповідача на утримання їх спільних неповнолітніх дітей, стягувати з відповідача на його користь на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1400 грн. (по 700 грн. на кожну дитину), починаючи з дня звернення до суду до досягнення дітьми повноліття, а судові витрати стягнути з відповідача на користь держави.
Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити. При цьому пояснив, що син ОСОБА_4 проживає з ним, а син ОСОБА_3 - з матір'ю, однак часто приїздить до нього.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце його проведення. В попередньому судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Син ОСОБА_4 проживає з позивачем, на нього позивач отримує пенсію як на інваліда дитинства без зазначення групи. Водночас син ОСОБА_3 проживає з відповідачем і знаходиться на її утриманні. Час від часу син ОСОБА_4 приїжджає до відповідача, а син ОСОБА_3 приїжджає до позивача. Відповідач намагається надавати посильну матеріальну допомогу сину ОСОБА_4, зокрема що стосується придбання певного одягу, солодощів. Разом з тим у позивача наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі близько 40-ка тисяч грн.. Поведінка позивача часто є непередбачуваною та агресивною, зокрема в 2014 році, останній застосував до відповідача фізичне насильство, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності. Відповідач зазначила, що певний час вона заробляє випадковими заробітками та утримує старшого сина ОСОБА_3. В той же час позивач отримує пенсію на сина ОСОБА_4 і має можливість працювати, однак свідомо не бажає цього роботи, оскільки хоче жити за її рахунок. На підставі викладеного просила відмовити в задоволенні позову повністю.
Відповідно до ч.1 ст.224 цього ж Кодексу у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач в поданій до суду заяві не заперечувала.
Тому суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого.
Відповідно до копій свідоцтв про народження, сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4, 5).
Відповідно до довідки Лука-Мовчанської сільської ради Жмреинського району від 21 вересня 2015 року №477, обидва сини сторін проживають з позивачем та знаходяться на його утриманні (а.с.6). Однак відповідно до довідки Хоменківської сільської ради Шаргородського району від 04 листопада 2015 року №1383 син ОСОБА_3 проживає та зареєстрований біля відповідача (а.с.23).
В судовому засіданні позивач не заперечував, що старший син ОСОБА_3 проживає біля відповідача. Тому суд приймає до уваги довідку, видану Хоменківською сільською радою Шаргородського району від 04 листопада 2015 року №1383, а довідку Лука-Мовчанської сільської ради Жмеринського району від 21 вересня 2015 року №477 вважає неналежним доказом в частині проживання сина ОСОБА_3 біля позивача.
Згідно з рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2010 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання утримання синів ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/2 частини всіх доходів позивача, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину (а.с.7-11, 12).
Відповідно до довідки Хоменківської сільської ради Шаргородського району від 04 листопада №1388, відповідач не працює з 23 жовтня 2004 року по даний час (а.с.22).
Оцінюючи вище перераховані докази відповідно до ст.212 ЦПК України, суд з урахуванням вимог ст.ст.58, 59 цього Кодексу вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані в передбаченому законом порядку.
Згідно з ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України).
Враховуючи, що ні позивач, ні відповідач не працюють, кожен з них фактично добровільно утримує одну дитину, що проживає біля нього, то суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з позивача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2010 року. Разом з тим позивач не довів факт, що він утримує і старшого сина ОСОБА_3, так само як відповідач не довела факт, що вона надає матеріальну допомогу позивачу на утримання молодшого сина ОСОБА_4.
Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.
Кожна сторона, згідно зі ст.10 та ст.60 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тому суд, керуючись принципами розумності та справедливості, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в частині припинення стягнення з позивача аліментів на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/2 частини всіх доходів позивача.
Що стосується стягнення з відповідача судових витрат на користь держави в сумі 487,20 грн. судового збору, суд керується вимогами ч.3 ст.88 ЦПК України, яка передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Керуючись ст.ст. 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 180, 182, 184 СК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити частково.
Припинити з дня набрання рішенням законної сили стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідно до рішення Шаргородського районного суду від 24 лютого 2010 року (справа № 2-105/2010).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп..
На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд на протязі десяти днів з дня його проголошення.
Головуючий К.Шепель