Ухвала

іменем україни

18 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 19 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просила визнати за нею право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 лютого 2004 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 березня 2009 року. За час перебування у шлюбі сторонами набуто у власність квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку відповідач визнати відмовляється.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 03 вересня 2015 року, у відкритті провадження у справі відмовлено на підставі п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій й направити справу для продовження розгляду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 вже зверталася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, зокрема квартири АДРЕСА_1 шляхом виділення їй 2/3 частки даної квартири та визнання за нею права власності на вказану частку, а ОСОБА_4 - 1/3 частки спірної квартири, а також просила визнати за сторонами в рівних частках право власності на автомобіль ВАЗ-2112, придбаний за рахунок кредиту. Позов обґрунтовано тим, що відповідач відмовляється добровільно поділити спільне сумісне майно подружжя.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2015 року в справі № 363/4416/14-ц у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що є таке, що набрало законної сили, рішення у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 55 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_177/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1>, 124 Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_825234/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1> та ст. 3 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1759/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з тих підстав, які передбачені законом.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1892/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Важливим моментом є те, що у поданій позовній заяві мають бути тотожними сторони, предмет та підстави позову з тією справою, яка знаходиться на розгляді в цьому чи іншому суді або із справою, у якій вже ухвалене рішення, яке набрало законної сили.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-1133цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу позову посилалася на ст. ст. 321, 392 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 68 СК України та роз'яснення щодо застосування ст. 392 ЦК України, викладені у п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Разом з тим в якості правового обґрунтування підстав позову, вирішеного рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2015 року в справі № 363/4416/14-ц, ОСОБА_3 зазначала ст. ст. 60, 63 СК України.

Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на вищенаведені норми законодавства уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що рішенням суду вирішено спір між тими самими сторонами, про той саме предмет і з тих саме підстав, є помилковим.

Перевіряючи законність ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, дійшовши правильного висновку, що підстави для відмови у відкритті провадження, передбачені п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1892/ed_2015_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, відсутні, помилково залишив ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для скасування ухвал судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що постановлені ухвали судів підлягають скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 342 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 19 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 вересня 2015 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак