У Х В А Л А

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Київської області від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, у якому з урахуванням уточнень просила визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на Ѕ частини вказаної квартири.

Посилалась на те, що спірна квартира була придбана в період зареєстрованого шлюбу, тому в силу вимог ст. 60 СК України вона є спільним сумісним майном подружжя, право власності на яке в рівних частках має кожний із подружжя.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 31 березня 2015 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що шлюб між сторонами фактично припинено у серпні 2000 року, що встановлено рішенням суду від 20 лютого 2002 року та відповідно до ст. 61 ЦПК України не потребує доказуванню. Спірна квартира придбана відповідачем у серпні 2003 року, тобто під час роздільного проживання сторін, а тому є власністю відповідача та не підлягає поділу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснили реєстрацію розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану лише 25 жовтня 2004 року, то в силу вимог ст. 44 КпШС України (чинного на момент ухвалення рішення про розірвання шлюбу) на час придбання спірної квартири сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, тому вказана квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу відповідно до рівності часток кожного з подружжя. Вважаючи, що позивачем не пропущено строку позовної давності, встановленого ч. 2 ст. 72 СК України, апеляційний суд виходив із того, що оскільки ОСОБА_3 разом із неповнолітньою дитиною після розірвання шлюбу залишалася зареєстрованою у спірній квартирі, то про порушення свого права як співвласника спірної квартири вона дізналася після того, як відповідач почав у ній проживати, перешкоджаючи їй в здійсненні прав співвласника квартири.

Судами встановлено, що з 03 червня 2000 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2002 року було розірвано.

На підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 2003 року ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_1.

25 жовтня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського МРУЮ Київської області у книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 289 про розірвання шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до ст. 44 КпШС України, який був чинним на момент ухвалення рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та на момент укладання договору купівлі-продажу спірної квартири, шлюб визнається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд відповідно до приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України виходив із того, що порушене право позивача підлягає захисту в обраний нею спосіб, оскільки реєстрація розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану відбулася 25 жовтня 2004 року, а з позовом про визнання цієї квартири особистою власністю відповідач не звертався, то придбана ним у 2003 році квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому суд вважав, що позивачем не пропущено строку позовної давності, встановленого ч. 2 ст. 72 СК України, оскільки позивач дізналася про порушення свого права спільної сумісної власності лише наприкінці 2012 - початку 2013 року, коли відповідач почав проживати в спірній квартирі, перешкоджаючи їй в здійсненні прав співвласника квартири.

Доводи касаційної скарги про незастосування апеляційним судом наслідків спливу строку позовної даності - безпідставні, оскільки визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Висновки, зроблені з цього приводу апеляційним судом, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко