Справа № 309/182/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

14 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Павліченка С.В.,

суддів: Бондаренка Ю.О., Куцина М.М.,

при секретарі Рогач О.Я.,

розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 17 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Хустського районного суду від 17 березня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу згідно розписки від 24.09.2004 року у розмірі 78 850 (сімдесят вісім тисяч вісімсот п'ятдесят) гривень та судові витрати у розмірі 788, 50 гривень.

Підставою для відмови в задоволенні даного позову суд першої інстанції зазначив сплив строку позовної давності.

В апеляційній скарзі позивачки ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що строк позовної давності позивачка не пропустила, оскільки розписка не містила строку повернення боргу, вперше позивачка звернулась до відповідача про необхідність повернення боргу 1 листопада 2014 року, і про звернення до відповідача раніше з вимогою повернення боргу не зверталась, та в суді першої інстанції про подібне не стверджувала.

При розгляді справи в апеляційній інстанції встановлено наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову, що у розписці, яку позивачка подала до суду в підтвердження своїх вимог не зазначено строк повернення боргу, але ОСОБА_1.в судовому засіданні ствердила, що з вимогою про повернення боргу до відповідача вона зверталась неодноразово починаючи з 2004 року.

Тому суд першої інстанції вважав, що позивачкою пропущено загальний строк позовної давності, перебіг якого почався з моменту першої усної вимоги тобто у 2004 році, а представником відповідача ОСОБА_3 заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

З оглянутої в суді апеляційної інстанції розписки (копія на а.с. 5) вбачається, що ОСОБА_2 позичив у своєї дружини ОСОБА_1 5000 доларів, про що власноручно підписав розписку 24 вересня 2004 року.

Строк повернення боргу сторони не обумовили.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В засіданні суду апеляційної інстанції прослухано аудіо запис судового засідання суду першої інстанції.

Аудіо запис свідчить, що суді першої інстанції на запитання представника відповідача позивачка підтвердила що зверталася до відповідача про повернення коштів неодноразово, починаючи з 2004 року і на запитання головуючого уточнила, що такі звернення були усними.

Позов заявлений 22 січня 2015 року.

Зважаючи на наведене, та заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про сплив строку позовної давності.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не підтверджувала факти звернення до відповідача з вимогою про повернення позики ще в 2004 році висновків суду, зазначених у оскарженому рішенні, не спростовують, оскільки суперечать поясненням позивачки в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, Судова палата у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хустського районного суду від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді