Ухвала

іменем України

04 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради до ОСОБА_6, треті особи: Виконавчий комітет Жовтневої районної в місті ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр», про виселення без надання іншого житлового приміщення, за касаційними скаргами Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради звернулось до суду з позовом, у якому просило виселити ОСОБА_6 та її малолітнього сина ОСОБА_7 з кімнати НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що вони безпідставно займають кімнату, яка є державною власністю та знаходиться на балансовому обліку Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради, добровільно звільнити кімнату відмовляються.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2015 року позов задоволено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційних скаргах Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради та Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр» просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка зі своїм малолітнім сином проживає у спірній кімнаті гуртожитку без відповідних правових підстав та не має права користуватись нею, тому вона із сином підлягає виселенню без надання іншого житла.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідачці не надавався ордер на вселення до займаної нею кімнати гуртожитку, проте вона продовжує працювати на посаді двірника, потребує поліпшення житлових умов та зарахована на облік осіб, які потребують житла у гуртожитку, тому вона проживає у кімнаті правомірно.

Проте з таким рішенням апеляційного суду у повному обсязі погодитись не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно з законом, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що з 17 квітня 2013 року ОСОБА_6 працює на посаді двірника дільниці № 7 Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр» Жовтневого району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

З 2013 року відповідачка разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_7, без ордера проживає у кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 та має зареєстроване місце проживання у с. Іскрівка Петрівського району Кіровоградської області.

Згідно з вимогами ст. 58 ЖК УРСР, постанови Ради міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки», єдиною підставою для користування житлом у гуртожитку є спеціальний ордер.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та доводів позивача про те, що відповідачка не має законного права користуватись кімнатою та підлягає виселенню, не надав цим обставинам відповідної оцінки, а пославшись на те, що вона працює двірником у ТОВ «Житлокомцентр» і проживає у цій кімнаті з 2013 року, з травня 2014 року перебуває на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, зробив передчасний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому суд неправильно визначився з нормами матеріального права, що регулюють спірні відносини, зробив передчасний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позову, що не відповідає вимогам процесуального права.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухваленого у справі рішення апеляційного суду із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційні скарги потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр» задовольнити частково, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко