Справа № 456/3329/14 Головуючий у 1 інстанції: Бучківська В.Л.
Провадження № 22-ц/783/3324/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Гацій І.І.,

за участю Гнатишака О.В. - представника ПАТ „КБ „ПриватБанк",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, представника Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „ПриватБанк", на заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство „Комерційний банк „ПриватБанк" (в подальшому - „Банк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 і ОСОБА_6, в кінцевій редакції позовних вимог якого просило суд виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 (у подальшому - „спірна квартира"), у якій відповідачі є зареєстрованими і яка є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 17.08.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6, та стягнути з відповідачів судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 17.08.2007 року між Банком та відповідачем ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, згідно якого Банк надав останньому кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 40 000 доларів США строком до 16.08.2017 року, в забезпечення виконання зобов'язання за яким між Банком та відповідачем ОСОБА_6 17.08.2007 року було укладено договір іпотеки, згідно якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме - спірну квартиру. Відповідач ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту та нарахованих відсотках згідно умов кредитного договору не виконував, а тому Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.11.2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу спірної квартири Банком. В порядку, передбаченому ст. 40 Закону України «Про іпотеку», Банк листом надіслав на адресу відповідачів письмову вимогу про звільнення спірної квартири протягом тридцяти днів, яка відповідачами виконаною не була (а.с. 4-5, 57-59).

Оскаржуваним заочним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 93-94).

Дане рішення оскаржила представник Банку.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Стверджує, що Банком направлялася відповідачам письмова вимога про їх добровільне виселення зі спірної квартири, яка ними виконаною не була (а.с.98-101).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Частиною 2 статті 109 ЖК Української РСР (в редакції згідно із Законом № 3795-УІ від 22.09.2011 року) встановлено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Матеріалами справи стверджується наступне.

17.08.2007 року між Банком та ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір, згідно п. 7.1 якого Банк зобов'язувався надати згаданому відповідачу кредит у розмірі 40 000 доларів США на купівлю незавершеного будівництва (а.с. 7-9).

17.08.2007 року між Банком та ОСОБА_6 також було укладено Договір іпотеки квартири, згідно п. 33.3 якого в забезпечення виконання зобов'зань за вище згаданим Кредитним договором згадана відповідачка (як іпотекодавець) надала в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1 (спірну квартиру), яка належить їй на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Костур У.Т., державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори 01.04.1998 року за реєстровим № 1-1210, та зареєстрованого у Стрийському МБТІ 02.04.1998 року за № 8848 (а.с. 10-13).

Відтак, як вбачається з вище наведеного, спірна квартира була придбаною 01.04.1998 року - задовго до укладення Кредитного договору від 17.08.2007 року, і (відповідно) не була придбаною за рахунок кредиту Банку.

Звертаючись до суду з даним позовом 20.08.2014 року - про виселення відповідачів зі спірної квартири (яка не була придбаною за рахунок кредиту Банку), Банк у цьому позові (як і у апеляційній скарзі на оскаржуване рішення) не запропонував жодного жилого приміщення для надання його особам (відповідачам), яких просив виселити зі спірної квартири.

За вище наведених обставин відсутні передбачені законом підстави для виселення відповідачів із спірної квартири без надання їм іншого постійного житла.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року по аналогічній справі - за позовом ПАТ „Державний ощадний банк України" до ряду фізичних осіб про виселення відповідачів та зняття їх з реєстраційного обліку.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, представника Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „ПриватБанк", відхилити та залишити заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 лютого 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: