УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.

суддів:Ізмайлової Т. Л., Мартинюка В.І.,
Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відібрання дитини за касаційною скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 08 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відібрання дитини. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що восени 2013 року між нею та її малолітньою дочкою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, стався конфлікт, після якого дитина пішла проживати до своєї баби та діда - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Добровільно дід та баба дочку не повертають, у зв'язку з чим вона не може належними чином виконувати свої батьківські обов'язки.

Позивач вважає, що її малолітня дитина має проживати із матір'ю, а тому просила відібрати свою дитину - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, від її баби ОСОБА_6 та діда ОСОБА_7

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2014 року позов задоволено.

Ухвалено відібрати малолітню ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та повернути матері ОСОБА_5, яка проживає за адресою: АДРЕСА_3.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 08 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 квітня 2015 року рішення апеляційного суду скасовано, а справу передано на новий розгляд до того ж суду.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 08 червня 2015 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 08 червня 2015 року уточнено резолютивну частину рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2014 року та вказано адресу місця проживання ОСОБА_5 - АДРЕСА_1.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7, просять зазначені рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що батьки не позбавлені батьківських прав відносно своєї доньки та відсутні правові підстави для проживання малолітньої дитини з бабою та дідом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 02 березня 2002 року по 23 квітня 2007 року ОСОБА_5 та ОСОБА_9 перебували у шлюбі.

Від шлюбу мають дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

До жовтня 2013 року малолітня ОСОБА_8 проживала з матір'ю ОСОБА_5 На даний час дитина проживає з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (бабою та дідом) - батьками позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи дочці позивачки - ОСОБА_8, на момент звернення до суду з позовом виповнилось 12 років.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в жовтні 2013 року ОСОБА_8 за власним бажанням, добровільно переїхала жити до батьків позивачки - діда й баби: ОСОБА_7 та ОСОБА_6, з якими проживає на даний час за адресою: АДРЕСА_2.

За вказаною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_6 - баба, ОСОБА_7 - дід, малолітня ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 - онука, а також сама позивачка ОСОБА_5

Відповідно до акту, складеного комісією служби у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 02 грудня 2014 року, при обстеженні умов проживання дитини за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що умови проживання дитини добрі, квартира складається з 2-х кімнат. В кімнаті зроблений сучасний ремонт, є необхідна побутова техніка, кімнати повністю вмебльовані, санітарно-гігієнічні умови відповідають нормам. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у дитини є окрема кімната, в якій є диван-ліжко для сну та відпочинку, шафа для одягу, стіл для навчання, комп'ютер, телевізор, кондиціонер.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 12 серпня 2014 року, за місцем попереднього проживання ОСОБА_8 з матір'ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3, встановлено, що квартира складається з однієї кімнати, умови проживання задовільні: є окреме дитяче ліжко, місце для навчання дитини. За цією адресою проживають: ОСОБА_5 - мати дитини, ОСОБА_10 - чоловік (громадянський шлюб).

У своєму висновку Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_8, зазначив про те, що вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір'ю ОСОБА_5., за умови згоди дитини.

При розгляді даної справи, суди першої та апеляційної інстанції, керуючись ст. 171 СК України та ч. 1 ст. 12 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини», заслухали ОСОБА_8, якій на той час виповнилось 12 років, яка пояснила, що вона категорично заперечує проти проживання з матір'ю, а проживати до баби з дідом вона пішла за власним бажанням, оскільки мати постійно її б'є без причин, перебуваючи у нетверезому стані та поганому настрої. Крім того, мати приводить своїх друзів в однокімнатну квартиру, де вона палять, вживають спиртні напої, розважаються, а вона позбавлена можливості навчатись та відпочивати.

Статтею 162 СК України визначено, що якщо один із батьків або інша особа самочинно без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Відповідно до ч. 3 ст. 163 СК України суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і передачі її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на положення ст. 162 СК України та не дав належного правового висновку щодо повернення дитини за місцем проживання її матері, оскільки не звернув уваги на те, що ОСОБА_8, якій вже виповнилось 12 років, переїхала жити до діда з бабою добровільно, за власним бажанням, а також не звернув уваги на положення ч. 2 ст. 160 СК України, якою визначено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, на вказані порушення уваги не звернув, не дав належної оцінки доводам апеляційної скарги, в зв'язку з чим порушив норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи та помилково залишив рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог без змін.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 08 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук