Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, третя особа - ОСОБА_5, про визнання акту опису та арешту майна незаконними за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 13 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 3 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 3 травня 2014 року вона набула право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 Зазначала, що 13 березня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні був складений акт опису та арешту майна боржника ОСОБА_5, відповідно до якого було накладено арешт на весь вказаний будинок, чим було порушено її право власності на належну їй частину цього нерухомого майна.

Ураховуючи наведене, позивачка просила визнати акт державного виконавця про опис та арешт майна в частині арешту належної їй частини будинку.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 13 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 3 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, позов задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), урахувавши положення Закону України «Про виконавче провадження», дійшли до правильного висновку про те, що за позивачкою на підставі рішення суду визнано право власності на частину будинку, на який накладено арешт, яке не зареєстровано нею у встановленому законом порядку (ст. 331 ЦК України).

При цьому суди врахували положення чч. 1, 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту, проте такої вимоги позивачкою не заявлено і вона не позбавлена такої можливості.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 13 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 3 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник