Справа № 459/3466/14 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1264/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 листопада 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та з посиланням на ст.ст. 182, 183, 192 СК України просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на сина - ОСОБА_5 в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18 листопада 2014 року позов задоволено частково. Змінено у сторону збільшення розмір аліментів та ухвалено про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/5 частин заробітку (доходу), щомісячно до його повноліття, починаючи з часу набрання рішенням законної сили.

Виконавчий лист, виданий Червоноградським міським судом 07.02.2006 року за №2-1507/2006 року - відкликано з відділу ДВС.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду оскаржили сторони.

Вважають його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач ОСОБА_4 вказує на те, що просила про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на сина - ОСОБА_5 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, проте в оскаржуваному рішення суд зазначив про зміну розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/5 частин заробітку (доходу).

Вважає, що згідно засад ст. 192 СК України не можна вважати погіршенням майнового становища боржника його одруження та народження дитини від іншого шлюбу. Дружина відповідача отримує допомогу, належну при народженні дитини, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, дитина від другого шлюбу на даний момент не потребує додаткових витрат. Відповідач є молодою працездатною особою та не позбавлений права у подальшому влаштуватися на ще більш високооплачувану роботу для збільшення своїх доходів та враховувати свої зобов'язання по утриманню своєї малолітньої дитини від першого шлюбу. Внаслідок зменшення розміру аліментів діти опиняться у нерівних умовах, один буде забезпечений краще, ніж другий. Діти рівні та виходячи з принципів справедливості, зменшення розміру аліментів буде порушувати права та законні інтереси малолітньої дитини. Зважаючи на вказане, навіть тих аліментів, що сплачує на даний час відповідач в розмірі 1/6 частини його доходів, не вистачає на повноцінне забезпечення дитини.

За наведених обставин просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Свої вимоги мотивує тим, що правових підстав для зміни розміру аліментів немає, оскільки позивачкою не було доведено, що в неї змінився, а саме погіршився майновий стан. Навпаки, як ствердила позивач, старший син сторін ОСОБА_3 влаштувався на роботу та з серпня 2014 року отримує заробітну плату, що свідчить про те, що сукупний дохід сім»ї ОСОБА_4 підвищився та покращився.

Разом з тим, суд не в повній мірі врахував майновий та сімейний стан відповідача. Зокрема, що у нього народився син ОСОБА_6, цивільна дружина на даний час не працює та займається доглядом за малолітньою дитиною, яка потребує більших витрат на утримання, ніж старший син, відповідач працює поза межами постійного проживання та змушений за власні кошти винаймати житло. Суд не врахував інвалідність відповідача у зв'язку з нещасним випадком на виробництві, що потягла за собою необхідність постійного медикаментозного стаціонарного лікування, а отже неможливість влаштуватись на більш оплачувану роботу, не врахував матеріальний стан платника аліментів, який на даний час гірший ніж у стягувача аліментів.

Крім того, судом не враховано положення ст. 180 СК України, згідно якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що в свою чергу означає, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Тому в даному випадку позивачка також зобов'язана за рахунок своїх доходів, які, як встановлено в судовому засіданні є достатньо високими, також брати участь у матеріальному забезпеченні сина ОСОБА_7.

Враховуючу вищенаведене, вважає збільшення розміру аліментів з 1/6 до 1/5 частини є безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах закону.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги свого довірителя підтримав, проти доводів апеляційної скарги позивачки заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з»явились, належним чином повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, про причини неявки не повідомили. У відповідності до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе продовжувати розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає до задоволення частково, а апеляційна скарга ОСОБА_2 до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дохід відповідача не значно перевищує дохід позивачки і з врахуванням того, що його утриманні знаходиться малолітній син від цивільного шлюбу, а він / відповідач/ є інвалідом і йому теж необхідні кошти для матеріального забезпечення своїх потреб та потреб сина, тому вважав, що є підстави для зміни розміру аліментів.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком, оскільки він не відповідає матеріалам справи.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 16 грудня 2008 року розірваний, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1.

Батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сторони по справі, що стверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 7 лютого 2006 року, на підставі якого видано виконавчий лист №2-1507/2006, вирішено про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку /доходу/ щомісячно, починаючи з 23.11.2005 року та до повноліття дітей, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З матеріалів справи вбачається, що старший син сторін - ОСОБА_3 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_5, що обумовило з вказаного періоду часу проведення стягнення аліментів на сина ОСОБА_7, 2004 року народження аліментів в розмірі 1/6 частини доходу відповідача.

За виконавчим документом - виконавчим листом від 12.03.2013 року Червоноградського міського суду Львівської області відповідач сплачував аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_9 в розмірі 1/6 частини доходу, стягнуті на час навчання сина до 10.06.2014 року, але не більше як до досягнення останнім 23 років. /а.с. 6/

З вказаного періоду позивач отримує аліменти на сина ОСОБА_7 в розмірі 1/6 частини доходу відповідача, що і обумовило її звернення до суду про зміну розміру аліментів у сторону збільшення, а саме до ? частини доходу відповідача з мотивів наведених у позовній заяві.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них.

Аналогічне роз'яснення міститься у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де зазначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю батьків, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них і в інших випадках передбачених цим Кодексом.

Тобто закон надає право платнику аліментів або стягувачу звернутися до суду про зменшення або збільшення розміру аліментів, що визначені рішенням суду. Підставами для цього є зміна матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення стану їх здоров'я, а відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України сторони повинні довести суду наявність цих обставин подавши відповідні докази.

За змістом вказаних вище норм зміна розміру аліментів у сторону збільшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника в результаті якого у нього покращився матеріальний стан, наприклад збільшився дохід чи у його розпорядженні залишається більша сума грошових коштів тощо.

Звертаючись в суд з відповідним позовом з посиланням ст. 192 СК України, позивач не вказала про зміну обставин, а саме матеріальний та сімейний стан як відповідача так і про свій, які могли бути підставою для зміни розміру аліментів в сторону збільшення в розумінні даної норми закону, а також не надала належних доказів про покращення матеріального стану платника аліментів. Позивач лише зазначала, що їй самій важко виховувати дітей, оскільки фінансове забезпечення її сім»ї є досить низьким, а кошти, які сплачує відповідач є недостатнім та не в повній мірі покривають споживчі витрати пов'язані з повноцінним харчуванням, закупівлею шкільного приладдя та одягу для дітей.

Надаючи правову оцінку наданим позивачкою доказів, колегія суддів вважає, що майновий стан позивачки з моменту ухвалення судом рішення про стягнення аліментів у 2006 році не погіршився у відношенні з майновим станом відповідача, платника аліментів.

Із долученої до матеріалів справи копії трудової книжки, позивач з 1998 року працювала у ДВАТ Шахта №9 «Великомостівська». У 2010 році звільнена за станом здоров»я.

Згідно довідки про доходи №06/900 від 14.10.2014 року, ОСОБА_4 одержує у Відділенні ВД Фонду ССНВВ ВВД ФСНВ в м. Червонограді страхові виплати, розмір яких за період з квітня 2014 по вересень 2014 року становить 34 033 грн. 64 коп.

Згідно довідки Управління ПФ України в м. Червонограді №1190 від 14.10.2014 року, ОСОБА_4 отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи профзахворювання, розмір якої в місяць становить 949 грн.

Також, згідно довідки Відділу ДВС Червоноградського МУЮ у Львівській області №11/67 від 20.10.2014 року ОСОБА_4 отримує аліменти, які стягуються з ОСОБА_2, згідно виконавчого листа №2-1507 від 01.02.2006 року, виданим Червоноградським міським судом Львівської області, розмір яких становить 1064 грн. 52 коп. щомісячно.

За таких обставин, середньомісячний дохід позивачки, без врахування отриманих аліментів становить близько 6 621 грн.27 коп.

Даних про зміну сімейного стану позивачки та про погіршення стану її здоров'я, матеріали справи не містять.

Тому доводи апелянта про те, що позивачкою не було доведено, що в неї змінився, а саме погіршився матеріальний стан колегія суддів вважає підставними.

Разом з тим, оцінюючи докази відповідача, подані в заперечення позовних вимог, колегія суддів вважає, що майновий стан та стан здоров'я відповідача з моменту ухвалення судом рішення у 2006 році про стягнення аліментів змінився в сторону погіршення.

Як вбачається із записів, що містяться у трудовій книжці ОСОБА_2, останній з 2006 році працював у Львівсько-Волинському воєнізованому гірничорятувальному загоні ДСВАРС. Згідно Акту №15 від 20.06.2008 року з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, внаслідок чого останньому, згідно виписки з Акту огляду МСЕК від 30.07.2008 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, встановлено третю групу інвалідності з 50% втратою професійної працездатності. У 2008 році ОСОБА_2 звільнився із займаної посади командира Львівсько-Волинського ВГРЗ за станом здоров'я. Згідно виписки із Акту огляду МСЕК від 10.06.2014 року ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності безтерміново із 55% втрати професійної працездатності.

За таких обставин, із наданих відповідачем доказів вбачається, що стан здоров'я відповідача значно погіршився, що потребує додаткових зусиль та коштів для підтримання стану свого здоров»я і спростовує доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач є фізично здоровою особою та може влаштуватись на більш оплачувану роботу, однак це не дає підстав для висновку про покращення його майнового стану на час звернення з позовом.

Згідно довідки про доходи №06/921 від 29.10.2014 року ОСОБА_2 у Відділенні ВД Фонду ССНВВ ВВД ФСНВ в м. Червонограді одержує страхові виплати, розмір яких за період з січня 2014 по вересень 2014 року з урахуванням сплачених аліментів становить в сукупності 41 574 грн. 97 коп.

Згідно довідки Управління ПФ України в м. Червонограді №120 від 31.10.2014 року ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва 3 групи за списком №1, розмір якої за період з січня 2014 по жовтень 2014 року з вирахуванням аліментів становить в сукупності 5 318 грн. 53 коп.

Інших доказів, які б вказували на отримання відповідачем додаткових коштів, матеріали справи не містять, а тому середньомісячний дохід ОСОБА_2 становить 5 210 грн. 40 коп., що є нижчим від отриманого середньомісячного доходу позивачки.

За таких обставин, висновок суду про те, що дохід відповідача є вищим від доходу позивачки не відповідає матеріалам справи і навпаки є нижчим від доходу останньої. Тому колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що його майновий стан та стан його здоров'я є гіршим ніж у позивача, що не може бути підставою для збільшення розміру аліментів.

Крім того, суд не в достатній мірі врахував, що у ОСОБА_2 від цивільного шлюбу з ОСОБА_11 народився син, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4, що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3, і він як батько також зобов'язаний матеріального утримувати дитину відповідно до ст. 180 СК України. Позивач не надала доказів наявності у неї інших осіб, котрим за законом зобов»язана надавати утримання.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для збільшення розміру аліментів відсутні і вважає за необхідне роз'яснити позивачці, що у відповідності до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок батьків, як матері так і батька в утриманні своїх дітей є рівними.

Посилання позивачки у позові на те, що їй самій важко виховувати дітей, оскільки фінансове забезпечення її сім»ї є досить низьким, а кошти, які сплачує відповідач є недостатнім та не в своїй мірі покривають споживчі витрати пов'язані з повноцінним харчуванням, закупівлею шкільного приладдя та для дітей не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки один з дітей досяг повноліття та припинив навчання. Позивач при наявності доказів про зміну майнового стану сторін у подальшому не позбавлена права звернутися з позовом до суду про зміну розміру аліментів, а у випадку необхідності понесення додаткових витрат на неповнолітнього сина, про стягнення таких в порядку ст. 185 СК України.

Колегія суддів приходить до висновку, що підстав для зміни розміру аліментів, визначених за рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 07.02.2006 року немає.

З урахуванням наведеного, рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за його безпідставністю.

Керуючись ст. 303,304, п.2. ч.1 ст.307, п.2,3 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді