У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 4 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з серпня 2005 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у жовтні 2014 року вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. За час шлюбу, у 2010 році ними придбано автомобіль ВАЗ 21101 ЗНГ, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 за кредитні кошти в сумі 48 564 грн 68 коп., згідно з кредитним договором, укладеним між відповідачем і ПАТ КБ «ПриватБанк». Автомобіль було передано в заставу банку на забезпечення виконання кредитних зобов'язань. У серпні 2013 року кредит було повністю погашено і знято обтяження з автомобіля.

З урахуванням того, що автомобіль є спільним майном подружжя, не може бути поділений в натурі, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача компенсацію половини вартості автомобіля в сумі 32 012 грн 40 коп.

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог посилався на те, що за час шлюбу з відповідачкою ними набуто й інше майно: мобільний телефон вартістю 380 грн, ноутбук вартістю 2 790 грн, велотренажер магнітний вартістю 2 130 грн, диван вартістю 2 570 грн, на загальну суму 7 870 грн. Також вказував на те, що спірний автомобіль ВАЗ 21101 ЗНГ частково був придбаний за його особисті кошти в сумі 22 367 грн 36 коп., отримані від продажу спадкового майна, що становить 49 % його загальної вартості, отже, спільним майном подружжя є лише 51 % вартості автомобіля.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 просив стягнути на його користь з ОСОБА_3 компенсацію належної йому половини вартості майна у спільному майні подружжя в розмірі 3 930 грн шляхом зарахування у рахунок зменшення суми грошової компенсації, яка підлягає стягненню з нього на її користь за частку в автомобілі.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 грудня 2014 року зазначені позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 4 серпня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано легковий автомобіль ВАЗ 21101 ЗНГ, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 У порядку поділу спільної сумісної власності подружжя стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за Ѕ частку в спільному майні подружжя у розмірі 21 900 грн. та залишено за ОСОБА_4 право власності на вказаний автомобіль. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково й стягнути з нього 11 169 грн, а його зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що спірний легковий автомобіль є спільним майном подружжя, придбаним за час шлюбу, а відповідач не довів, що частина його вартості була ним сплачена за його особисті кошти, оскільки він від спадщини відмовився. Зважаючи на те, що автомобіль є неподільною річчю, суд стягнув на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості половини автомобіля.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суд виходив із того, що мобільний телефон купила ОСОБА_3, хоча і за час шлюбу, але він є річчю для її індивідуального користування, тому не підлягає поділу. Щодо іншого майна, зазначеного у позові, то вимогою ОСОБА_4 була їх передача відповідачці з метою отримання компенсації і без поділу в рівних частках, що не відповідає способам судового захисту у сімейному праві.

Апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 й залишаючи рішення місцевого суду без змін, зазначив те, що він не довів, що 49 % вартості спірного автомобіля ним набуто за його особисті кошти, оскільки спадщину не приймав і від спадкового майна кошти він не отримував.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що з 20 серпня 2005 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі, у жовтні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу.

За час шлюбу сторони придбавали майно, яке є спільною сумісною вартістю подружжя. Згідно з позовними вимогами ОСОБА_3 предметом поділу майна подружжя є автомобіль ВАЗ 21101 ЗНГ, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, придбаний за кредитні кошти в сумі 48 564 грн 68 коп., згідно з кредитним договором, укладеним між відповідачем і ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно з позовними вимогами ОСОБА_4 предметом поділу майна подружжя є: мобільний телефон вартістю 380 грн, ноутбук вартістю 2 790 грн, велотренажер магнітний вартістю 2 130 грн, диван вартістю 2 570 грн, на загальну суму 7 870 грн. Також він вказував на те, що спірний автомобіль ВАЗ 21101 ЗНГ частково був придбаний за його особисті кошти в сумі 22 367 грн 36 коп., отримані від продажу спадкового майна, що становить 49 % його загальної вартості.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

У нормах ст. ст. 309, 315, 316 ЦПК України визначені підстави для скасування рішення суду першої інстанції, а також законом визначені зміст судового рішення апеляційного суду, в яких, зокрема, має бути зазначений висновок щодо доводів апеляційної скарги. У разі відхилення апеляційної скарги в ухвалі зазначаються мотиви її відхилення.

У порушення наведених норм права апеляційний суд, переглядаючи за апеляційною скаргою ОСОБА_4 законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, взагалі не перевірив рішення суду в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4, не навів жодних мотивів відхилення його апеляційної скарги, хоча в описовій частині своєї ухвали вказав, що заявник згідно з доводами апеляційної скарги просить його зустрічний позов задовольнити.

На зазначені порушення процесуального права апеляційним судом та відсутність обґрунтування висновків судового рішення ОСОБА_4 зазначає в касаційній скарзі.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити законність судових рішень, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, апеляційним судом не встановлені.

Враховуючи те, що поділу між подружжям підлягає все спільно набуте ними за час шлюбу майно, судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в повному обсязі.

За таких обставин, коли фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 4 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик