АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» Хімчак Тетяни Василівни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2014 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», третя особа: ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю фізичної особи, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю фізичної особи задоволено частково.

Стягнуто з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

Стягнуто з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» Хімчак Тетяна Василівна звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій просив рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю фізичної особи.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ч.2 ст.1193 ЦК України встановлено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Зазначає, що потерпілий ОСОБА_7, враховуючи його досвід роботи, кваліфікацію, стан здоров'я, міг передбачити можливість настання негативних наслідків своєї поведінки та витребувати у свого майстра монтажний пояс та каску, тим самим відвернути смертельний випадок. Проте, судом 1-ї інстанції не взято до уваги дані обставини та безпідставно не застосовано до правовідносин положення ч.2 ст.1193 ЦК України. Крім того, вироком Подільського районного суду м.Києва від 05.10.2012 року саме ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.272 КК України, який призвів до смерті ОСОБА_7. Відповідно до вимог ч.1 ст.1202 ЦК України суд має з'ясувати матеріальне становище фізичної особи, яка завдала матеріальної шкоди. Проте, ОСОБА_6 був відсутній на судових засіданнях, що унеможливило з»ясування його матеріального становища. Також, вказує на те, що постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено судам, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивачами до позовної заяви не надано докази та не наведено обґрунтування розміру нанесеної відповідачем моральної шкоди, відсутній розрахунок моральної шкоди, не зазначено з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір моральної шкоди та якими доказами це підтверджується. Отже, що судом 1-ї інстанції неповно з'ясовано обставин, які мають значення для справи та ухвалено необґрунтоване рішення.

В судовому засіданні представник відповідача Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» ХодаківськийЮрій Петрович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_8 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилалась на те, що вони є безпідставними, а рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону.

ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому, колегія судів вважає можливим слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 перебував у трудових відносинах з Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» та працював ремонтником штучних споруд 5 розряду мостового цеху №2 Відокремленого підрозділу Дарницька дистанція колії ДТГО ПЗз.

18 червня 2012 року з ОСОБА_7, під час виконання ним робіт по монтажу повітропроводу 16/17 км на Подільському залізничному мості перегону Київ-Петрівка-Дніпровський мостового цеху №1 стався нещасний випадок, в результаті якого він загинув.

20.06.2012 року начальником Відокремленого підрозділу Дарницька дистанція колії Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» було видано наказ за №259/ос про звільнення ОСОБА_7 з займаної ним посади у зв'язку із смертю.

Вироком Подільського районного суду м.Києва від 05.10.2012 року ОСОБА_6 (майстра мостового цеху №1 Дарницької дистанції колії Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця») визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, що полягає у порушенні правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві, що спричинило загибель ОСОБА_7.

16 вересня 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», третя особа: ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю сина та чоловіка.

Свою позовну заяву мотивували тим, що загибель ОСОБА_7 сина ОСОБА_5, чоловіка ОСОБА_4 стала для них сильним потрясінням, вони дуже болісно перенесли втрату близької та рідної людини, що сильно відобразилося на емоційно-психічному стані, оскільки вони залишилися без опори та матеріальної підтримки. Їм довелося докласти чималих зусиль для відновлення нормальних життєвих зв'язків та подальшої організації життя, а тому просили суд стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання: на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 3 000 000 грн., на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у сумі 1 000 000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на користь ОСОБА_4 та на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 200 000 грн. на кожного, суд 1-ї інстанції виходив з того, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є всі правові підстави для їх задоволення.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів на в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно з ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

За змістом ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Судом 1-ї інстанції достовірно встановлено, що нещасний випадок, який призвів до смерті ОСОБА_7 є таким, що настав під час виконання ним своїх безпосередніх трудових обов'язків.

Внаслідок смерті ОСОБА_7, віднещасного випадку на виробництві, ОСОБА_4, як дружині померлого, та ОСОБА_5, як матері померлого, було спричинено негативні наслідки морального та психологічного характеру, які полягали: у зміні їх звичного способу життя, у залишення без опори та матеріальної підтримки, у необхідності докласти чималих зусиль для відновлення нормальних життєвих зв'язків та подальшої організації життя.

Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд 1-ї інстанції правильно врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивачів, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, а також конкретні обставини у справі та обґрунтовано стягнув з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на користь ОСОБА_4 та на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 200 000 грн. на кожного.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом 1-ї інстанції, у відповідності до вимог ст.1202 ЦК України не з'ясовано майнового стану ОСОБА_6 винного у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.272 КК України, який призвів до смерті ОСОБА_7, колегія суддів вважає необгрутованими, з огляду на таке.

З системного аналізу ст.1195 - 1208 ЦК України вбачається, що у даних статтях йдеться про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Зміст цих статей свідчить про те, що вони встановлюють правила щодо відшкодування тільки майнової шкоди (додаткових витрат на харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо). Відшкодування ж моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, здійснюється відповідно до ст.ст.1167, 1168 ЦК України. Положення ст.1195 - 1208 ЦК України також не поширюються на відносини щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (зазначені нещасні випадки визначаються відповідно до Переліку обставин, за яких настає страховий випадок державного страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання).

Таким чином, оскільки позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи на підставі ст.ст.1167, 1168 ЦК України до відповідача Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», то колегія суддів приходить до висновку, про відсутність правових підстав для з'ясування майнового стану третьої особи у справі ОСОБА_6 на підставі ст.1202 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд 1-ї інстанції не врахував неправомірність поведінки потерпілого ОСОБА_7, який при його досвіді роботи, кваліфікації повинен був використовувати монтажний пояс та каску при роботі на висоті, тим самим відвернути смертельний випадок та що суд 1-ї інстанції мав застосувати до спірних правовідносин положення ст.1193 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 1193 ЦК України встановлено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст.ст.58, 59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими. При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_7 під час виконання свої трудових було порушено правила трудової дисципліни, які призвели до настання нещасного випадку відповідачем суду не надано.

Поряд з цим, відповідно до вимог ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Подільського районного суду м.Києва від 05.10.2012 року встановлено, що майстер мостового цеху №1 Дарницької дистанції колії Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» ОСОБА_6 в порушенні типового «Положення про проведення навчання та перевірки знань з питань охорони праці», без наряду-допуску на виконання небезпечних робіт, без доведення до відома працівників інформації про необхідність використання індивідуальних засобів захисту та без видачі під розписку робітникам індивідуальних засобів захисту допустив підлеглих працівників, зокрема, ОСОБА_7 до виконання робіт з підвищеною небезпекою, а саме: зварювання труби для повітропроводу та встановлення її на технологічні кронштейни перильного огородження залізничного мосту 16-17 км. перегону Київ-Дніпровський-Київ-Петрівка. Під час виконання робіт, ОСОБА_7, будучи без засобів індивідуального захисту та виконуючи роботи з підвищеною небезпекою, раптово зірвався із місця виконання робіт і впав у річку «Дніпро», в результаті чого наступила його смерть. Відповідно до акту спеціального розслідування Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві від 26.07.2012 року - ОСОБА_6 є особою, дії та бездіяльність якого призвели до настання нещасного випадку.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.1193 ЦК України, немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачами до позовної заяви надано докази та не наведено обґрунтування розміру нанесеної відповідачем моральної шкоди, відсутній розрахунок моральної шкоди, не зазначено з яких міркувань вони виходили визначаючи розмір моральної шкоди та якими доказами це підтверджується колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене судом з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, а викладені в рішенні висновки не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення у відповідності з вимогами матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду 1-ї інстанції також не спростовують.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» Хімчак Тетяни Василівни відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» Хімчак ТетяниВасилівни відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: