Справа № 310/9034/14-ц
28 травня 2015 року м.Бердянськ
Бердянський міськрайонний суд Запорізької області
у складі: головуючого - судді Пустовіт З.П.
при секретарі: Гоноболіній О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна, визнання права власності на 1/2 частину квартири,
Позивач у жовтні 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача, який згодом уточнила, та в якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, як таку, яка набута у шлюбі, поділити спільно нажите майно по 1/2 частці кожному та визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаної квартири. В обґрунтування позову посилався на те, що 03.08.1989 року був зареєстрований їх шлюб з відповідачем, а рішенням Бердянського міськрайонного суду від 07.11.2011 року цей шлюб було розірвано. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. 07.05.1997 року за спільні кошти подружжя вони з чоловіком для сім'ї купили однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, оформивши її на відповідача. Після розлучення у 2011 році відповідач став виганяти її з дітьми з квартири, стверджуючи, що квартира належить тільки йому. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Відповідно до ст.ст. 16,17 «Про власність», ст.22 КпШС України, спільною сумісною власністю визнавалося майно, нажите подружжям за час шлюбу і в разі поділу, згідно ст.28 КпШС України, частки подружжя є рівними. Вони виконали умови договору, сплатили за придбане майно 7500 грн., разом з сім'єю зареєструвалися в квартирі, сам договір зареєстрований в БТІ, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною. Таким чином, в порядку поділу майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, за нею необхідно визнати право власності на 1/2 частку квартири.
У судове засідання представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 не з'явилася, в заяві від 27.05.2015 року позов підтримала і наполягала на його задоволенні.
Відповідач до суду не з'явився, з місця його реєстрації повернувся конверт до суду з довідкою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається належним повідомленням про розгляд справи, тому суд на підставі ст.ст.169, 224-226 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 03.08.1989 року по 07.11.2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох синів, один з яких на даний час є неповнолітнім: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, копією свідоцтва про народження дитини, копією паспорту позивача.
В період шлюбу, а саме: 07 травня 1997 року був укладений договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1, посвідчений на Херсонській товарній біржі «Смарагд-Південь». При цьому договір оформлено було на ім'я відповідача ОСОБА_2, як вбачається з його копії, долученої до справи.
На виконання вимог ст.227 ч.2 ЦК УРСР 08 травня 1997 року договір був зареєстрований в комунальному підприємстві з технічної інвентаризації Бердянської міської ради.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Згідно із частиною першою Прикінцевих положеннь Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року.
Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, та КпШС УРСР, чинних на час їх виникнення.
Відповідно до ст. 49 Закону України „Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
За змістом ст.ст.128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.
Згідно ст. 15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.
Відповідно до статей 16, 17 Закону України "Про власність", статті 22 КпШС України спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю).
В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.
Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними.
Реєстрація Бердянським КПТІ за ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на травень 1997 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.
Відповідно до п. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004р. за №1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.
Оскільки покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу квартири, сплатив за придбане майно 7500,00 грн., разом зі своєю сім'єю з 1997 року зареєструвався в спірній квартирі, договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР зареєстрований в БТІ, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, відповідач на підставі ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України „Про власність" набув право власності на спірну квартиру і правомірно володіє нею. Передбачених законом підстав для визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірної квартири в судовому порядку немає.
Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Зважаючи на те, що спірна квартира була набута ОСОБА_2 в період шлюбу з ОСОБА_1 , вона у відповідності з вимогами ст.22 КпШС і ст.16 Закону України „Про власність" являється спільною сумісною власністю подружжя, а відтак позивач у відповідності зі ст.28 КпШС має право на її 1/2 частку, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
В ході розгляду справи відповідач не надіслав суду письмових заперечень на позов та не надав належні та допустимі докази, які б підтверджували, що на придбання спірної однокімнатної квартири використані його особисті кошти.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1228,00 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду та його доплатою в ході розгляду справи.
Керуючись ст..ст.10, 11, 57-60, 62-64, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 22,28 КпШС України, ст.16,17 Закону України «Про власність». 392 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна, визнання права власності на 1/2 частину квартири, задовольнити повністю.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (ІІН НОМЕР_1) право власності на 1/2 частку однокімнатної квартири АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1228,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до суду протягом 10 днів після отримання копії цього рішення .

Суддя:З. П. Пустовіт