АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6548/15 Справа № 201/1939/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С. О. Доповідач - Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частини земельної ділянки, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки, -

В с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про виділ в натурі частини земельної ділянки(а.с.3-5).

Позивач зазначав, що на підставі договору дарування від 17 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В., зареєстрованого в реєстрі за №5938, є власником 40/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1.

На момент придбання домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці площею 526 кв.м. у фактичному користуванні з відповідними господарчими будівлями та спорудами, житлова площа останнього становила 93,6 кв.м.

Співвласницею 60/100 частин зазначеного домоволодіння є ОСОБА_3

Земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння АДРЕСА_1, приватизована на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 29 грудня 2006 року № 79/9 та є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується державним актом на земельну ділянку Серії НОМЕР_1 від 24 липня 2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №39, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 червня 2013 року встановлено новий розмір ідеальних часток домоволодіння АДРЕСА_1. Так, ОСОБА_3 належить 72/100 частин домоволодіння, що складається з: в житловому будинку літ.А-1 в квартирі 2, житлова кімната поз.2-5, 2-6, площею 23,4 кв.м; житлова прибудова А-1, прибудова А-1; прибудова а-1, тераса а-1, сарай Д; гараж З; споруди №1,2,3,5,7,8,9,10,І.; ОСОБА_2 належить 28/100 частин домоволодіння, що складається з: в житловому будинку літ.А-1 в квартирі 1 поз.1-3, кухня, площею 8,2 кв.м; поз.1-2 житлова кімната площею 14,5 кв.м; А-1 житлова прибудова; А-1 житлова прибудова; ганок; споруди №4,6,11,12,ІІ,ІІІ.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що на даний час виник спір щодо права на частку земельної ділянки, ОСОБА_2 просив виділити йому в натурі 40/100 частин із земельної ділянки площею 0,0516 га, на якій розташоване домоволодіння АДРЕСА_1.

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки(а.с.31-33).

В обгрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 зазначила, що 72/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на спадщину, виданого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 16.12.2003 року за реєстровим №4-5089, та на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17.06.2013 року.

28/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Козіною А.В. 17.02.2004 року за реєстровим №5938, та на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17.06.2013 року.

Домоволодіння розташовано на земельній ділянці площею 0,0516 га, яка передана у спільну з ОСОБА_2 сумісну власність в порядку приватизації на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 29.12.2006 року №79/9.

04.04.2007 року отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

Згідно договору дарування від 17.12.2004 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, дарувальник передав останньому у власність 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 житловою площею 93,6 кв.м, а також сарай «Д», сарай «В», №1-11,І,ІІ,ІІІ - огорожі, споруди, замощення.

На момент придбання ОСОБА_2 у дар зазначеної частини домоволодіння існували: гараж «З» з 1998 року і сіни(прибудова) а-1 площею 4,8 кв.м з 1990 року (за даними технічного паспорту від 29.04.2013 року), які належать ОСОБА_3 та на зміст права власності ОСОБА_2 не впливають.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21.05.2008 року, з виправленою опискою у мотивувальній та резолютивній частині рішення ухвалою суду від 16.11.2009 року, встановлено, що визнання за ОСОБА_3 права власності на сіни а-1 (кладова), площею 2,4 кв.м, сіни а-1 (коридор 2-10) площею 2,4 кв.м, відкриту веранду, гараж «З», площею 25,9 кв.м, та переобладнання санвузол 2-2, площею 7,7 кв.м, не порушують права та інтереси ОСОБА_2

Рішенням Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради від 26.12.2008 року №958 затверджено акт державної приймальної комісії про готовність цих приміщень до експлуатації.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.10.2013 року встановлено, що визнання за ОСОБА_3 права власності на будови та споруди не змінюють порядок використання спільним майном ОСОБА_3 і ОСОБА_2

В результаті визнання права власності на новостворене нерухоме майно за ОСОБА_3 змінилися ідеальні частки співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 та рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17.06.2013 року за ОСОБА_3 визнано право власності на 72/100 частин, за ОСОБА_2 - на 28/100 частин зазначеного домоволодіння.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3, уточнивши позов у травні 2015 року, просила виділити в натурі 72/100 частин земельної ділянки(а.с.134).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частини земельної ділянки, відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки, задоволено.

Виділено ОСОБА_3 в натурі 72/100 частин(371,52 кв.м земельної ділянки) по площі від загальної площі земельної ділянки АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 243,60 грн.(а.с.200-205).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення заявленого ним позову та про відмову в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права(а.с.209-212).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

По справі встановлено, що за договором дарування 40/100 частин домоволодіння від 17 грудня 2004 року ОСОБА_5 - дарувальник, подарував ОСОБА_2 - обдарованому, 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, розташоване на земельній ділянці площею 526 кв.м. у фактичному користуванні з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами. На земельній ділянці розташовано: Літ.А-1 - житловий будинок шл.бетон, цегла, житловою площею 93, 6 кв.м., літ.Д - сарай шлаков., літ.В - сарай шл.блок; № 1 - ІІ, І, ІІ, ІІІ - огорожі, споруди, замощення. Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В., зареєстровано в реєстрі за №5930(а.с.6-7, 16).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 грудня 2003 року ОСОБА_3 належить 60/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 526 кв.м. у фактичному користуванні. На зазначеній земельній ділянці розташовано: А-1 - житловий будинок шлакобетонний житловою площею 93,6 кв.м., Д - сарай шлаковий, В - сарай шлакоблочний; № 1 - ІІ, І-ІІІ - огорожі, споруди, замощення. Свідоцтво видано державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Фаст Л.Д., зареєстровано в реєстрі за №4-5089(а.с.47, 50).

Із справи вбачається, що станом на час придбання відповідних частин домоволодіння АДРЕСА_1 як ОСОБА_2 так і ОСОБА_3, крім зазначених приміщень та споруд також існували: гараж «З» з 1998 року і сіни(прибудова) а-1 площею 4,8 кв.м з 1990 року (за даними технічного паспорту від 29.04.2013 року).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровську від 21 травня 2008 року, з виправленою опискою у мотивувальній та резолютивній частині рішення ухвалою суду від 16 листопада 2009 року, за ОСОБА_3 визнано право власності на новостворене нерухоме майно в житловому будинку А-1 домоволодіння АДРЕСА_1: сіни а-1(кладова 2-9) площею 2,4 кв.м., сіни а-1(кладова 2-10) площею 2,4 кв.м., відкриту веранду а1-1, гараж «З» площею 25,9 кв.м. та переобладнане приміщення санвузла 2-2 площею 7,7 кв.м.(а.с.48-49).

Рішенням Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради від 26 грудня 2008 року № 958 затверджено акт державної комісії від 16.07.2008 року про готовність до експлуатації закінчених будівництвом сіней а-1 загальною площею 4,8 кв.м, гаража З за адресою АДРЕСА_1, право власності на які визнано рішенням Жовтневого районнного суду від 21.05.2008 року за ОСОБА_3(а.с.92).

07.09.2001 року КП «ДМБТІ» було затверджено акт ідеальних часток, складений ОСОБА_7 та ОСОБА_8(а.с.78-79).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровську від 17 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2013 року визначено розмір ідеальних часток співвласників домоволодіння АДРЕСА_1, а саме: встановлено, що ОСОБА_3 належить 72/100 частини домоволодіння, що складаються з: в житловому будинку літ. А-1 в квартирі 2, житлова кімната поз.2-5, 2-6 площею 23,4 кв.м., вартістю 18.378, 00 грн.; житлова прибудова А1-1 вартістю 64.636,00 грн.; прибудова А2-1 вартістю 36.788,00 грн.; прибудова а-1 вартістю 9.154,00 грн.; тераса а1-1 вартістю 4.703, 00 грн.; сарай Д вартістю 5.757,00 грн.; гараж З вартістю 36.691,00 грн.; споруди № 1, 2, 3, 5, 7, 8, 9, 10, І вартістю 20.464,00 грн., разом на суму 196.571,00 грн.;

встановлено, що ОСОБА_2 належить 28/100 частини домоволодіння, що складаються з: в житловому будинку літ.А-1 в квартирі № 1 поз.1-3 кухня, площею 8,2 кв.м., поз.1-2 - житлова, площею 14,5 кв.м., вартістю 17.828,00 грн.; А3-1 житлова прибудова вартістю 43.616,00 грн.; А4-1 житлова прибудова вартістю 7.179,00 грн.; а ганок, вартістю 287,00 грн.; № 4, 6, 11, 12, ІІ, ІІІ споруди вартістю 7.842,00 грн., разом на суму 76.752,00 грн.(а.с.75-76).

На підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 29 грудня 2006 року № 79/9 земельна ділянка площею 0,0516 га, що розташована на території Жовтневого району м.Дніпропетровська по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, приватизована ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується копіями державних актів на право власності на земельну ділянку, згідно яких земельна ділянка передана останнім у спільну сумісну власність, тобто, без визначення часток(а.с.45,46).

Як видно із справи, за змістом позовних заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 предметом спору є земельна ділянка площею 0,0516 га по АДРЕСА_1(а.с.3-5,31-33).

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про виділ в натурі частини земельної ділянки та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 з виділом в натурі 72/100 частин по площі від загальної площі спірної земельної ділянки, суд виходив із факту зміни ідеальних часток співвласників на домоволодіння АДРЕСА_1 та першого варіанту висновку судової земельно-технічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №1461-14 від 12 березня 2015 року, який на думку суду є найбільш відповідний часткам, що належить співвласникам у домоволодінні.

Однак такі висновки суду не можна визнати обгрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст.80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (ст.81 цього Кодексу).

За змістом ст.89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам.

У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а)подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Тобто, вказані норми матеріального права передбачають загальне правило про визначення часток у праві спільної сумісної власності, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Як роз'яснено у абз.3 п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними - ч.1 ст.369 ЦК України. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності - ч.1 ст.370 ЦК України.

Як видно із справи, земельна ділянка, яка є предметом спору, надана сторонам у спільну сумісну власність у порядку безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності(а.с.45,46). Питання про визначення розміру земельної частки співвласники домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по даній справі не ставили.

Ухвалюючи рішення стосовно виділу частки земельної ділянки в натурі, суд не врахував, що вимоги про визначення земельної частки співвласники домоволодіння у передбаченому порядку не заявляли, в той час як відповідно до положень ст.89 ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Крім того, як видно із справи, варіанти висновку судової земельно-технічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №1461-14 від 12 березня 2015 року, у тому числі перший варіант, який покладено в основу рішення, передбачають земельний сервітут(а.с.143-154), в той час як сторони не заявляли вимоги про поділ земельної ділянки з урахуванням земельного сервітуту.

Таким чином, наведені обставини свідчать, що вимоги про виділ частки земельної ділянки в натурі без визначення у передбаченому порядку земельної частки співвласника є передчасним, а тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.4 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_3 про виділ в натурі частини земельної ділянки та в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки.

З наведених мотивів апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2015 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частини земельної ділянки, та в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-