Категорія 39Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.,

суддів Зайцева А.Ю., Сала Т.Б.,

при секретарі Торбасюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування нерухомого майна за законом в першій черзі спадкоємців, за апеляційною скаргою представника в інтересах ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2015 року, ухвалене по даній справі,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 та визнання за нею права на спадкування на нерухоме майно, яке залишилось після його смерті, за законом в першій черзі спадкоємців.

Мотивуючи позовні вимоги вона посилалась на те, що з червня 2007 року по квітень 2014 року вона проживала з ОСОБА_4, який приходився відповідачу батьком, однією сім'єю. Свої сімейні відносини юридично не оформили.

Хоча ОСОБА_4 являвся громадянином Російської Федерації, де і був зареєстрований, однак у вказаний нею період проживав разом з нею у м. Вінниці в гуртожитку у наданій їй кімнаті по АДРЕСА_2

В серпні 2011 року вони купили квартиру АДРЕСА_1. За договором купівлі продажу кожний із них набув право власності на ? частки цієї квартири. Проживаючи разом однією сім'єю, вели спільний бюджет і спільне господарство. В липні 2013 року ОСОБА_4 видав їй доручення на розпорядження його коштами, які знаходились на його рахунках в банках Російської Федерації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер в м. Мурманськ Російської Федерації, де був похоронений за її участі.

Після його смерті відкрилась спадщина на ? частку придбаної ними квартири АДРЕСА_1. Проживши разом з ОСОБА_4 однією сім'єю майже сім років і опікуючись ним коли він тяжко хворів на гіпертонію, у нього був високий артеріальний тиск і він був тривалий час у безпорадному стані, вона вважала, що має право на спадщину після його смерті, як спадкоємець першої черги.

Рішенням суду першої інстанції в задоволенні позову відмовлено, яке оскаржено в апеляційному порядку представником, який діяв в інтересах ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення поставлена під сумнів з посиланням на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному дослідженні всіх обставин по справі.

На підтвердження доводів апеляційної скарги наведені ті ж обставини, що і на обґрунтування позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, ОСОБА_2 її представника, представника ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, прийшла до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про встановлення факту її проживання однією сім'єю з померлим ОСОБА_4, виходив із того, що даний факт не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, а відтак не підлягала до задоволення і похідна вимога про визнання права на спадкування за законом в першій черзі спадкоємців.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів з огляду на наступні обставини.

Заявляючи свої позовні вимоги позивачка як на правову підставу цих позовних вимог посилалась на положення ст. 1264 ЦК України стверджуючи, що вона проживала з покійним ОСОБА_4 понад п'ять років до часу відкриття спадщини та на положення ч. 2 ст. 1259 ЦК України, стверджуючи, що вона опікувалась ним, матеріально його забезпечувала, надавала йому всіляку допомогу.

Однак, наведені нею обставини на підтвердження позовних вимог є необґрунтованими. Наявні в матеріалах справи об'єктивні докази навпаки спростовують доводи позивачки про проживання з покійним однією сім'єю з червня 2007 року по квітень 2014 року в м. Вінниці.

ОСОБА_4, являючись громадянином Російської федерації був зареєстрований на території цієї держави з 1983 року.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_4 в період, який позивачка визначала як такий що вони спільно проживали однією сім'єю, служив в Збройних силах Російської Федерації, а після звільнення продовжував працювати на підприємствах Міністерства оборони РФ в м. Сєвєроморськ до дня смерті. Трудова діяльність ним не здійснювалась за вахтовим способом, перерви у його трудовій діяльності не були триваючими (а.с.130-131).

До дня смерті ОСОБА_4 був зареєстрований на території Російської Федерації (а.с.117).

Як вбачається із медичного свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Мурманську РФ.

Наведені докази підтверджують, що місце постійного проживання ОСОБА_4 знаходилось на території Російської Федерації.

05.04.2006 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з громадянкою РФ ОСОБА_6 у відділі ЗАГС м. Сєвєроморська, який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу на підставі спільної заяви подружжя 22 квітня 2009 року був розірваний (а.с. 138).

За змістом ст. 3 СК України сімейні стосунки в Україні ґрунтуються на засадах моногамії. Вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 в період перебування в шлюбі з іншою жінкою суперечать принципам та моральним засадам, визначеним сімейним законодавством.

За таких обставин суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення факту проживання позивачки разом з померлим ОСОБА_4 однією сім'єю з червня 2007 року по квітень 2014 року.

Наявність на території України, а саме в м. Вінниці спільно придбаної 09 серпня 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 квартири та факт реєстрації ОСОБА_4 за місцем проживання сестри ОСОБА_2 в с. Павлодар Уварівського району Тамбовської області не доводить, що позивачка проживала з покійним однією сім'єю понад п'ять років.

Судом першої інстанції обґрунтовано визнані недопустимими доказами акти житлово-експлуатаційної контори від 23 червня та від 5 серпня 2014 року (а.с 12,13). Оскільки, в актах не відображуються обставини ретроспективного характеру, а фіксуються обставини і факти на момент їх складання. В наданих позивачкою в якості доказів актах відображені події які мали місце в минулому. Показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 судом першої інстанції розцінені критично з посиланням на те, що ОСОБА_9, ОСОБА_10 є дітьми позивачки, а ОСОБА_8 є її кумою.

Висновки суду першої інстанції щодо оцінки показань цих свідків є обґрунтованими зважаючи і на те, що вони суперечать фактичним обставинам справи, які вказують на те, що покійний фізично не міг перебувати на постійній роботі в РФ та одночасно проживати з позивачкою у м. Вінниці.

Із показань свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4 вбачається, що відносини між позивачкою та покійним ОСОБА_4 носили епізодичний характер.

Дослідження матеріалів справи в межах вимог апеляційної скарги підтверджує правильність висновків суд першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання позивачки з покійним ОСОБА_4 однією сім'єю з червня 2007 року по квітень 2014 року.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України спадкоємцями четвертої черги визнаються, особи які прожили зі спадкоємцем однією сім'єю понад п'ять років.

Вимога про визнання за ОСОБА_2 права на спадкування нерухомого майна, що залишилось після смерті ОСОБА_4, за законом в першій черзі спадкоємців є похідною від попередньої вимоги і тому вона також не підлягала до задоволення.

Окрім цього, і за інших обставин дана позовна вимога не підлягала до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом, може за рішенням суду одержати право на спадкування, за умовами, що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

В розумінні п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Заявляючи свої позовні вимоги в цій частині ОСОБА_2 посилалась на те, що ОСОБА_4 тяжко хворів на гіпертонію і перебував у безпорадному стані, тому вона опікувалась ним, матеріально забезпечувала, надавала всіляку допомогу. Проте, наведені обставини носили декларативний характер за відсутності доказів на їх підтвердження. Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що ОСОБА_4 не являвся інвалідом, до дня своєї смерті вів активний спосіб життя, працював, матеріальної допомоги не потребував про що свідчить факт придбання ним в 2011 році квартири. Позивачка, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю, посилалась на те, що він надавав матеріальну допомогу її дітям.

А тому, за наведених обставин доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що суперечать встановленим по справі обставинам і за своїми наслідками не тягнуть скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2015 року, ухвалене по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування нерухомого майна за законом в першій черзі спадкоємців, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - суддя Підпис В. П. Нікушин

Судді: Підпис Т. Б. Сало

Підпис А. Ю. Зайцев

Згідно з оригіналом

Суддя Апеляційного суду

Вінницької області ________ В. П. Нікушин