АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/499/15-ц 22-ц/774/2276/К/15
Справа № 215/499/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2276/К/15 суддя Демиденка Ю.Ю.
Категорія № 27 (ІV) Доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

за участі: секретаря Маслової К.В.,

представника відповідача ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму основного боргу в розмірі 22000,00 грн., три проценти річних в розмірі 7448,59 грн., інфляційні нарахування в розмірі 17701,00 грн., а також судовий збір.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_2 зазначила, що 27.06.2008 року уклала з ОСОБА_4 договір позики, надавши відповідачу 25000 грн. зі строком повернення через 1 рік до 27.06.2009 р. Відповідач за межами строку, частково повернув борг 02.05.2011 р. в сумі 1000 грн., та 25.11.2012 р. в сумі 2000 грн., всього повернувши 3000 грн., але до теперішнього часу решту боргу в сумі 22000 грн. ОСОБА_4 їй не повернуто.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 вересня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 - 22000.00 грн. боргу за договором позики від 27.06.2008 р., 7448 грн. 59 коп. пені та 17701.00 грн. пені з урахуванням встановленого індексу інфляції за прострочку виконання грошового зобов'язання, 471 грн. 50 коп. судового збору; а всього 47621 /сорок сім тисяч шістсот двадцять одна/ грн. 09 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача поставив питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що позивач звернулась до суду із вказаним позовом з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків якого стороною відповідача було зроблено відповідну заяву, яку судом першої інстанції не взято до уваги. Натомість суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, прийняв до уваги, надані позивачем розписки про повернення їй частини грошових коштів. Так, представник відповідача вважає помилковим висновок суду першої інстанції про необхідність врахування вказаних розписок, оскільки відповідач заперечує повернення вказаних коштів позивачеві, до того ж вказані розписки знаходились на зберіганні у ОСОБА_2, що на думку відповідача також спростовує факт передачі ним вказаних коштів позивачеві. Також ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 27.06.2008 року укладено договір позики. Так, згідно розписки від 27.06.2008 року відповідач взяв в борг у ОСОБА_2 25000 грн. Вказану в договорі суму відповідач зобов'язався повернути до 27.06.2009 року (а.с.10), однак взяте на себе зобов'язання не виконав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем визнано борг, оскільки згідно розписок від 02.05.2011 року на суму 1000 грн. та 25.11.2012 року на суму 2000 грн. зобов'язання з простроченням терміну виконання було частково виконано на загальну суму 3000 грн., які були повернуті позивачу (а.с.11-12).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ст.ст.1046-1051 ЦК України - за договором позики позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк, та в порядку встановлену договором. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, на його підтвердження може бути представлена розписка позичальника.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, слід дійти цілком логічного висновку про те, що у разі повернення грошових коштів за договором позики, кредитором видається боржникові розписка про сплату боргу, яка, відповідно, надалі зберігається у боржника та є документом, що підтверджує сплату останнім боргу за договором позики.

На підтвердження визнання боргу, шляхом його часткової сплати, позивач надала суду першої інстанції розписки від 02.05.2011 року та 25.11.2012 року про повернення грошових коштів на загальну суму 3000,00 грн.

Колегія суддів, критично відноситься до вказаних розписок, виходячи з того, що розписки про повернення боргу зберігались саме у позивача, при цьому в зазначених розписках не міститься підпису відповідача, в той час, як розписка про отримання відповідачем коштів від позивача у борг, містить підписи обох сторін договору позики.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно дослідивши вказані обставини, помилково прийнявши до уваги надані позивачем розписки про часткове повернення боргу, дійшов помилкового висновку про визнання відповідачем боргу шляхом часткової сплати грошових коштів. У зв'язку із чим необґрунтовано відмовив в задоволенні заяви відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

У відповідності до ст. 257 ЦК України за загальним правилом, позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З матеріалів справи вбачається, що договір позики сторонами укладався на строк до 27.06.2009 року, при цьому ОСОБА_2 звернулась із вказаним позовом до суду 30.01.2015 року, тобто із спливом строку позовної давності.

У відповідності до ч. 3,4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що стороною відповідача заявлялось клопотання про застосування строку позовної давності (а.с.35,52), водночас позивачкою не порушувалося питання про поновлення строку звернення до суду, пропущеного з поважних причин.

Суд першої інстанції, відмовляючи в застосуванні наслідків спливу строку позовної давності, виходив з того, що відповідач частково повернувши кошти на користь позивача в рахунок сплати боргу за договором позики, перервав перебіг строку позовної давності.

Проте, як зазначалось вище, колегія суддів, критично відноситься до вказаних розписок, більш того, відповідач заперечує проти сплати ним частини боргу за договором розписки на користь ОСОБА_2

Зазначених обставин та відповідних їм норм права, суд першої інстанції не врахував, допустив неповноту з'ясування обставин справи, не дав їм належної правової оцінки, у зв'язку із чим, ухвалив необґрунтоване рішення, яке не відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 вересня 2015 року, скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: