Справа № 161/2219/15-ц
Провадження № 2/161/1396/15
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого-судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Акайомовій Т.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6, Виконавчий комітет Луцької міської ради, про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася в суду з позовом про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 в частині внесення в ньому відповідача ОСОБА_4 співвласником та припинити право власності ОСОБА_4 в даній житловій квартирі.

Позов мотивує тим, що розпорядженням комітету по майну комунальної власності Луцької міської ради № 78-р від 16.06.1994 року прийнято рішення здійснити приватизацію житлової квартири АДРЕСА_1 для ОСОБА_3 і відповідно було видано на її імя свідоцтво про право власності на житлову кватиру.

Позивач в заяві вказує, що в 1997-1998 роках між батьками її внучки ОСОБА_5М та ОСОБА_6 подружні відносини розладжувалися та батьки попросили позивача приписати їх дочку в спірній квартирі. Для реєстрації відповідача позивач надала будинкову книгу та свідоцтво про право власності на житлову кватиру.

Після здійснення реєстрації у квартирі позивача ОСОБА_4, остання проживала разом зі своїми батьками. Тільки після у 1998 році внучка проживала разом з позивачем. Документи на квартиру позивачу повернули через тривалий період та те, що в них були проведені зміни позивач не знала.

При оформленні земельної технічної документації позивач виявила, що в свідоцтво про право власності на житлову кватиру вдруковане імя ОСОБА_4, яка начебто вступала разом з нею в права власності за законом. Проте ОСОБА_4 не могла такого права набувати, оскільки станом на 16.06.1994 року відповідач проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своїми батьками. В спірній квартирі була прописана з 28.05.1997 року.

Оскільки за невідомих для позивача причин та обставин ОСОБА_4 стала внесена в свідоцтво про право власності на житлову кватиру в перелік осіб - співвласників житлової квартири АДРЕСА_1, як член її сімї, коли за законом такого права не могла набути і не є членом її сімї, то вважає, що право власності ОСОБА_4 в цій квартирі має бути припинене, а саме свідоцтво про право власності на житлову квартиру визнане частково недійсним.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 31.03.2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, було залучено Виконавчий комітет Луцької міської ради.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, просив суд в його задоволенні відмовити.

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не зявились, про причини неявки суду не повідомили.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Виконавчого комітету Луцької міської ради в судове засідання подано письмові заперечення проти позову, вважає позовну заяву необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі розпорядженням (наказом) від 16.06.1994 року № 78-р Комітетом по майну комунальної власності Луцької міської ради народних депутатів видано свідоцтво на право власності на житло на квартиру АДРЕСА_2.

Згідно даного свідоцтва квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам її сімї: ОСОБА_4.

Як вказано у свідоцтві на право власності на житло від 16.06.1994 року, квартира АДРЕСА_2 приватизована в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до п. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Як вбачається з довідки № 1690, виданої 16.04.2015 року Житлово-комунальним підприємством № 3 (а.с. 34), відповідач ОСОБА_4 згідно особового рахунку дійсно була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з 15 липня 1992 року по 30 вересня 1994 року.

Згідно п.п. 18, 19, 20, 21 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 ( діяв на момент виникнення спірних правових відносин) громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію.

При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сімї та займані приміщення (додатки 4, 5).

У довідці вказуються члени сімї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

У довідці вказуються новонароджені, і на них розраховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

З матеріалів справи, зокрема довідки № 850 ЖКП № 1 від 21.05.1994 року про склад сімї наймача ізольованої квартири та займані приміщення (а.с. 33) встановлено, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_3, мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

За таких обставин та письмових доказів на їх підтвердження суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_4 була зареєстрована та входила до складу сімї позивача на момент приватизації вказаної квартири, а тому відсутні підстави для визнання частково недійсним свідоцтва на право власності на житло від 16.06.1994 року.

Що ж стосується посилання позивача та його представника на те, що відповідач ОСОБА_4 на момент приватизації не була зареєстрована та не проживала в квартирі, що на їх думку підтверджується відсутністю відповідного запису в будинковій книзі, то вказані обставини спростовуються письмовими доказами, зокрема довідкою № 850 ЖКП № 1 від 21.05.1994 року (а.с. 33), довідкою № 1690 від 16.04.2015 року виданої Житлово-комунальним підприємством № 3 (а.с. 34).

Крім того, слід звернути увагу, що згідно п. 20 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 (діяв на момент виникнення спірних правових відносин) при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сімї та займані приміщення. Вказана довідка надана суду та знаходиться в матеріалах справи.

Таким чином, позивач, особисто отримуючи 21.05.1994 року довідку № 850 про склад сімї та займані приміщення, в якій вказано, як члена його сімї відповідача ОСОБА_4, жодних заперечень щодо її змісту та включення членів сімї, не мала.

При цьому, твердження представника позивача про те, що відповідач ОСОБА_4 не могла проживати у спірній квартирі у звязку з тим, що її матір проживає за іншою адресою, не підтверджено належними та допустимими доказами, а рішення Луцького міськрайонного суду від 24.03.2009 року (а.с. 35-38), на яке посилається позивач, спростовується наявними письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах справи.

Враховуючи те, що підстави для визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло від 16.06.1994 року відсутні, тому не підлягає до задоволення і вимога про припинення ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_4.

Таким чином, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні заявленого позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 57-60, 63, 64, 66, 88, 209 , 216, 218 ЦПК України, на підставі п.п. 18, 19, 20, 21 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, ст.ст. 3, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6, Виконавчий комітет Луцької міської ради, про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло - відмовити із-за безпідставності.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання скарги про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги про апеляційне оскарження, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду В.П. Пушкарчук