У х в а л а

16 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д. суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І., Лесько А.О., Черненко В.А.
розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Кредит Дніпро» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила поновити її на посаді провідного фахівця відділу по роботі з корпоративними клієнтами Північного регіонального управління ПАТ «Банк «Кредит Дніпро», стягнути на її користь з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 4 962 грн 32 коп., а також моральну шкоду в сумі 50 тис. грн.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 8 травня 2007 року вона була прийнята на роботу до відповідача на посаду провідного фахівця Харківського відділення банку, 22 червня 2012 року її було переведено на посаду провідного фахівця відділу по роботі з корпоративними клієнтами Північного регіонального управління. Вказувала, що 6 листопада 2013 року вона була звільнена з роботи у зв'язку зі скороченням штатної чисельності ПАТ «Банк «Кредит Дніпро» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Вважала своє звільнення незаконним, оскільки вона є провідним спеціалістом, працювала в банківській системі багато років, виключну більшість з яких-на керівних посадах, їй не було запропоновано вакантні посади, хоча, на її думку, такі існували. Вказувала, що трудова книжка їй була видана лише 11 листопада 2013 року, з нею не проведено усіх розрахунків, не сплачені лікарняні. Крім того, діями відповідача їй було завдано також і моральну шкоду.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на підставі п. 5 ч. 4. ст. 328 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали суду касаційної інстанції з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема ч. 3 ст. 49І та ч. 2 ст. 40 КЗпП України.

Заявник, на підтвердження викладених у заяві доводів, додала копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року, від 20 березня 2013 року, від 8 жовтня 2014 року, від 14 березня 2012 року, Вищого адміністративного суду України від 22 травня 2014 року та від 27 листопада 2014 року, Верховного Суду України від 4 серпня 2010 року, постановлені за результатами розгляду, на її думку, аналогічних справ, де по-іншому застосовані ті самі норми матеріального права.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353 - 360 ЦПК України», під судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, можуть бути рішення :

- Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ;

- Вищого адміністративного суду України;

- Вищого господарського суду України;

- Судової палати у цивільних справах Верхового Суду України, ухвалених як судом касаційної інстанції;

- Апеляційних судів загальної юрисдикції як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України» від 22 лютого 2007 року № 697-V.

Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним. Обов'язковим є те, щоб цими рішеннями, що набрали законної сили, був вирішений спір по суті та в них судом (судами) касаційної інстанції неоднаково застосовані одні й ті самі норми матеріального права.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 30 вересня

2011 року «Про судову практику застосування статей 353-360 ЦПК України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту доводів, наведених заявником, в обґрунтування заяви та наданої ним копій ухвал судів касаційної інстанції не вбачається наявних ознак, які згідно з п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України є підставами для перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2014 року у зв'язку з неоднаковим застосуванням судами ч. 3 ст. 49І та ч. 2 ст. 40 КЗпП України, зокрема, правовідносини є подібними, але різні фактичні обставини справи.

Оскільки неоднакового застосування норм матеріального права не було, а виникли питання щодо доведення вимог, що є питанням процесуального права і вони не є підставою для допуску до провадження, то в задоволенні заяви слід відмовити.

За таких підстав у допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Кредит Дніпро» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2014 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

А.О. Лесько

В.А. Черненко