Ухвала

іменем україни

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П., Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Умань» відкритого акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» про визнання договору оренди землі недійсним та витребування й повернення земельних ділянок, за касаційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Умань» відкритого акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (далі - ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ «ММК ім. Ілліча») про визнання договору оренди землі недійсним та витребування й повернення земельних ділянок.

Позовні вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належать земельні ділянки площею 2,9938 га та 0,5994 га, що розташовані на території Княжицької сільської ради Ружинського району Житомирської області.

Вказані ділянки знаходяться у користуванні відповідача відповідно до договору оренди землі, укладеного 10 листопада 2006 року нею з ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ «ММК ім. Ілліча».

Проте зазначений договір оренди вона не підписувала й не доручала іншій особі підписувати його, у зв'язку з чим просила визнати недійсним договір оренди землі, витребувати у відповідача та повернути належні їй земельні ділянки.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 08 квітня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельних ділянок загальною площею 3,5932 га, укладений 10 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ «ММК ім. Ілліча».

Витребувано у ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ «ММК ім. Ілліча» та повернуто ОСОБА_1 належні їй відповідно до державних актів серії ЯБ №731153 та серії ЯБ №731691 земельні ділянки площами 2,9938 га та 0,5994 га, що розташовані на території Княжицької сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 12 листопада 2014 року зазначене рішення районного суду скасовано й в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі рішення судів зазначеним вимогам закону не відповідають.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що під час укладання оспорюваного договору не було додержано вимоги, передбаченої ч. 3 ст. 203 ЦК України, щодо волевиявлення учасника правочину, оскільки позивач зазначала, що зазначений договір вона не підписувала.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірні земельні ділянки на теперішній час фактично перебувають у користуванні ПСП «Агрофірма «Світанок», а відтак рішення у даній справі впливає на права й обов'язки підприємства, яке не було залучено до участі у справі, однак оскаржило судове рішення в апеляційному порядку. Апеляційний суд у силу своїх повноважень, передбачених цивільно - процесуальним законодавством, позбавлений такого права, а тому дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити.

Проте з такими висновками судів не можна погодитись з наступних підстав.

Судом установлено, що згідно державних актів на право власності на земельні ділянки ЯБ №731153 та серії ЯБ №731691 ОСОБА_1 є власником земельних ділянок площами 2,9938 га та 0,5994 га, що розташовані на території Княжицької сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

10 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ «ММК ім. Ілліча» було укладено договір, відповідно до якого в оренду відповідачу передавались вищевказані належні позивачу земельні ділянки, договір зареєстрований 18 січня 2007 року Ружинським відділом Житомирської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» у Державному реєстрі земель за № 77.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, на обґрунтування своїх висновків зазначив, що оскільки з пояснень позивача, викладених в позовній заяві, вбачається, що підпис на оспорюваному договорі належить не йому, дійшов висновку про те, що є всі підстави вважати, що при укладенні договору оренди було відсутнє волевиявлення позивача на його укладення, що виходячи із положень ст. ст. 203, 215 ЦК України є підставою для визнання такого договору недійсним.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом із тим суд першої інстанції на вказані положення закону уваги не звернув і не роз'яснив позивачу про необхідність призначення експертизи на підтвердження його доводів щодо непідписання оспорюваного договору оренди.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, такі висновки суду першої інстанції відповідно до положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України є припущеннями, що є порушенням цивільно-процесуального законодавства.

Згідно з п. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Пунктом 3 визначено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Разом з тим суд апеляційної інстанції на порушення вище зазначеного закону, рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції не перевіряв, обмежившись доводами лише апеляційної скарги ПСП «Агрофірма «Світанок», яке участі у справі не брало, недоліки допущені судом першої інстанції, не усунув, чим порушив норми процесуального законодавства.

Оскільки допущені судами порушення норм процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до правил ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 08 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 листопада 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

В.О. Савченко