Апеляційний суд Житомирської області

Категорія 50 Доповідач Якухно О. М.

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Якухно О.М.

суддів: Зарицької Г.В., Коломієць О.С.

за участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання як матері дитини-інваліда за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання як матері дитини-інваліда в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно. На підтвердження позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем перебували у шлюбі до 11.05.2011 року та мають сина ОСОБА_3 . Відповідач згідно рішення суду сплачує аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів свого заробітку щомісячно. ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом, потребує постійного догляду та спостереження у зв`язку із хворобою. Враховуючи потребу в коштах, зумовлену станом здоров`я сина, потребою в його лікуванні, рекреаційних заходах та повноцінному харчуванні та неможливістю її працевлаштування у зв`язку із необхідністю постійного догляду за дитиною, просила встановити розмір сплачуваних відповідачем аліментів на утримання тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід.

Заочним рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 25 лютого 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на її утримання як матері дитини-інваліда в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 19.12.2013 року та протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 229,40 грн. та на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 630 грн. за публікацію оголошення у пресі.

11.03.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд вищезазначеного заочного рішення. Уухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 07.04.2015 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 лютого 2014 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, він просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано його скрутне матеріальне становище та неможливість сплачувати аліменти позивачу як матері з якою проживає дитина-інвалід, так як він вже сплачує аліменти на утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини. Окрім цього апелянт має тяжко хворого батька, лікування та реабілітація якого потребують значних матеріальних затрат, частину з яких несе він. Також апелянт зазначає, що він є учасником бойових дій у зоні АТО та був поранений, у зв`язку з чим має необхідність у додатковому лікуванні, яке пов`язане із значними матеріальними витратами. Апелянт також зазначає, що він оплачує кредитні платежі за кредитним договором у AT «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» і несе витрати по оренді житлової площі в гуртожитку у розмірі 1 260 грн. щомісячно, так-як не має власного житла у м. Одесі, де він зараз проживає.

ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та пояснив, що він не може надавати допомогу, оскільки сам перебуває у скрутному матеріальному становищі. Всі обставини, що потягли погіршення його матеріального стану, виникли після ухвалення судового рішення.

Позивач заперечила щодо задоволення вимог апеляційної скарги і пояснила, що апелянтом не доведено витрати по оренді житлової площі у м. Одесі та не надано доказів оплати за проживання у цьому гуртожитку. Зазначила, що також не надано доказів щодо погашення відповідачем заборгованості за будь-яким кредитним договором, наявності у нього інших утриманців, враховуючи отримання батьком ОСОБА_2 значної пенсії та заробітної плати. Поранень у відповідача не було, а була планова операція. Дитина потребує значних фінансових витрат на лікування та постійної присутності біля неї, а тому вона не може працювати.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.4).

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 11.05.2011 року розірвано шлюб між сторонами та задоволено вимогу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с.8).

Згідно медичного висновку від 17.01.2012 року, виданого Дитячою поліклінікою №3 Центральної дитячої міської лікарні м.Житомира, ОСОБА_3 має хвороби нервової системи: вроджена шунтована гідроцефалія в стадії компенсації з порушенням координації руху та психомовного розвитку (а.с.7).

Також, ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Богунським УПСЗН м.Житомира (а.с.5). Згідно довідки наданої Богунським РУПСЗН м.Житомира №3033 від 29.11.2013 року, ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу на дитину-інваліда в розмірі 1111,80 грн. (а.с.9,10).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання позивачки як матері дитини-інваліда, а також, що ОСОБА_2 , не надано доказів, які свідчать про неможливість надавати матеріальну допомогу тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, в контексті положень ст. 88 Сімейного кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Так, суд апеляційної інстанції перевіряє законність судового рішення на час його ухвалення.

Як вбачається зі змісту ч.1 ст.88 Сімейного кодексу України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Відповідно до ст.80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

У постанові Верховного суду України по справі №6-143цс13 від 05.02.2014 року зазначено, що відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З матеріалів справи вбачається, що заробітна плата ОСОБА_2 за 2012 рік становила 41 079,2 грн., за січень-листопад 2013 року - 77 402,76 грн. З яких утримано аліментів: у 2012 році - 19 441,81 грн., а у 2013 році 20 450,63 грн.

До апеляційної скарги долучено довідку №1436 від 06.08.2014 року, надану в/ч НОМЕР_3 про те, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем та учасником антитерористичної операції (а.с.117), довідку Міністерства оборони України від 24.11.2014 року про перебування ОСОБА_4 на лікуванні з 13.10.2014 року (а.с.112), копію бланку пропозиції укласти кредитний договір з 28.08.2014 року (а.с.115) та копію договору на тимчасове проживання у гуртожитку з 13.11.2014 року по 30.06.2015 року (а.с.116).

Як вбачається з витягу із наказу командира В/Ч НОМЕР_3 №159 від 27.06.2014 року, старшого лейтенанта ОСОБА_2 знято з котлового забезпечення та направлено до госпіталю з 27.06.2014 року (а.с.118).

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що він є учасником АТО та потребує реабілітації після перенесеного поранення, несе витрати по утриманню батька, який переніс операцію, сплачує кредит, а також за проживання у гуртожитку, однак згідно наданих ним доказів, всі обставини, на які посилається ОСОБА_2 виникли після ухвалення судового рішення.

Суд першої інстанції, враховуючи наявність на утриманні у відповідача неповнолітньої дитини, на яку стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), наявність стабільного заробітку, який дозволяє надавати матеріальну допомогу, дійшов обгрунтованого висновку про можливість стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини його заробітку на утримання матері, що проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею.

Всі обставини, на які посилається апелянт, виникли після 25.02.2014 року і на час ухвалення рішення суду не існували, а тому судом апеляційної інстанції не можуть бути прийняти до уваги.

У відповідності до ст.192 СК України зміна матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я платника аліментів після визначення його розміру судом, може бути підставою для звернення до суду із вимогою про зменшення їх розміру.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні.

Суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 209, 210, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: