Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(додаткове)

14 квітня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.,

при секретарі - Шнейдеріс А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу № 201/10904/14-ц (2/201/702/2015) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2, Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора - про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 201/10904/14-ц (2/201/702/2015) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2, Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора - про визнання права власності в порядку спадкування.

11 лютого 2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по зазначеній цивільній справі ухвалено рішення, яким позовні вимоги були задоволені частково (а. с. 111-113).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2015 року зазначену цивільну справу повернуто до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська для ухвалення додаткового рішення у зв'язку з тим, що судом при ухваленні рішення не вирішено питання про розподіл судових витрат (а. с. 133). Крім того, в даній ухвалі суду апеляційної інстанції зазначено, що всупереч роз'ясненням Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", зокрема п. 13, в резолютивній частині рішення зазначена частина майна в дробовому виразі без зазначення його обсягу у грошових одиницях.

Сторони у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку щодо необхідності ухвалення додаткового рішення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Враховуючи, що під час ухвалення рішення по даній цивільній справі судом не вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами, приймаючи до уваги результат розгляду справи, ціну позовних вимог у розмірі 53 509,73 грн. (а. с. 56), а також те, що з платіжних документів, доданих позивачем ОСОБА_1 до позовної та уточненої позовних заяв (а. с. 2, 55), вбачається, що судовий збір у повному обсязі у сумі 243,60 грн. та 291,50 грн. був сплачений відповідачем ОСОБА_2, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 178,36 грн.

Роблячи такий висновок суд виходить з того, що розмір позовних вимог, вказаний позивачем, становить 53 509,73 грн., тобто 1/2 частину спірного майна позивач оцінила у зазначеному розмірі, таким чином сума судового збору за вказані вимоги становить 535,09 грн. Проте, судовим рішенням від 20 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, а саме: судом було визнано право власності на 1/3 частини спірного майна, таким чином розмір судового збору, який є пропорційним задоволеним вимогам становить 356,73 грн. (53 509,73*2:3=35 673,15 грн., 1% від чого становить 356,73 грн.).

Частиною 1 ст. 220 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до рекомендацій Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК. У ній, зокрема, має бути зазначено: висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково (при відмові в позові слід точно зазначити, кому, відносно кого та в чому відмовлено); висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено; розмір грошових сум чи перелік майна, присуджених стороні; вартість майна, яке належить стягнути з відповідача, якщо при виконанні рішення присудженого майна у наявності не буде; конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права; розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 88 ЦПК; строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; у яких межах допускається негайне виконання рішення, коли суд зобов'язаний або має право його допустити.

Пунктом 3 вказаної Постанови визначено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Таким чином, ухвалюючи рішення по даній справі та визнаючи за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті сина - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 - на 1/3 частину депозитних вкладів та нарахованих за ними відсотками, що знаходяться на рахунках в ПАТ КБ "Приватбанк", суд розглянув справу в межах заявлених позовних вимог, оскільки позивач просила суд визнати за нею право власності на частину депозитних вкладів саме в дробовому виразі; у судовому засіданні не вирішувалось питання про розмір грошових коштів, а вирішувались вимоги щодо розміру частини спадкового майна, на яке сторони мають/не мають право після смерті ОСОБА_4

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 220 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 178 (сто сімдесят вісім) грн. 36 коп.

В ухваленні додаткового рішення в частині зазначення в резолютивній частині обсягу майна у грошових одиницях, право власності на 1/3 частину якого визнано за ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой