АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

19 травня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

при секретарі - Басюк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за поданням старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в м.Києві Кукурічко Людмили Іванівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року,

встановила:

у березні 2015 року старший державний виконавець ВДВС Солом'янського РУЮ в м.Києві звернувся до суду із поданням про обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання рішення Солом'янського районного суду м.Києва про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 603 441 грн., посилаючись на те, що боржник ухиляється від покладених на нього зобов'язань.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року подання задоволено, обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до повного виконання ним своїх майнових зобов'язань.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_2- ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою в задоволенні подання відмовити, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним поданням Державний виконавець Кукурічко Л.І. посилалась на те, що на виконанні у ВДВС Солом'янського РУЮ в м.Києві знаходиться зведене виконавче провадження № 46386405 з примусового виконання виконавчого листа № 2/806/14, виданого Солом'янським районним судом м.Києва 09 грудня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 600 000 грн. та виконавчого листа № 2/806/14, виданого Солом'янським районним судом м.Києва 09 грудня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 3 441 грн. Зазначала, що постановами державного виконавця від 11 грудня 2014 року за вказаними виконавчими листами було відкрито виконавчі провадження № 45792034 та № 45792016 та надано строк на самостійне виконання рішення суду до 17 грудня 2014 року. Постановою від 12 січня 2015 року за заявою боржника про поновлення строку на самостійне виконання рішення суду провадження виконавчих дій було відкладено до 23 січня 2015 року. Постановою від 26 січня 2015 року вказані виконавчі провадження об'єднано у зведене виконавче провадження. Станом на дату звернення з поданням рішення виконано не було та боржник ухиляється від виконання рішення.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року подання задоволено, обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до повного виконання ним своїх майнових зобов'язань.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього зобов'язань. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції 11 грудня 2014 року державним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, а 12 січня 2015 року - постанову про відкладення провадження виконавчих дій до 23 січня 2015 року.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що оскаржуваною ухвалою судом було порушено права ОСОБА_2 на свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють невиконані зобов'язання, а також якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що державним виконавцем було вчинено заходи щодо виконання боржником рішення суду, в добровільному порядку рішення не виконано, хоча і подано заяву про поновлення строку на самостійне виконання рішення суду. Бездіяльність боржника свідчить про його ухилення від виконання покладених на нього зобов'язань.

Посилання апелянта на те, що належний ОСОБА_2 автомобіль був вилучений та проводиться процедура його реалізації, також не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки вартість автомобіля є вдвічі меншою за суму боргу.

Доводи апелянта про те, що ним здійснюється часткове погашення заборгованості не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження таких посилань. Крім того, безпідставними є і доводи апелянта про те, що державним виконавцем не застосовано методу розстрочки або відстрочки виконання рішення суду, оскільки даних про те, що такі заяви подавались боржником в матеріалах справи відсутні.

В судовому засіданні представником боржника було надано копії квитанцій на підтвердження погашення заборгованості. Однак, надані квитанції не можуть бути належним доказом виконання боржником рішення суду, оскільки кошти в розмірі 5000 грн. були внесені вже після постановлення ухвали суду, а також не є належним виконанням рішення суду про стягнення заборгованості. Інші квитанції не є належними доказами щодо сплати боржником коштів на виконання рішення суду.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, а тому доводи апеляційної скарги про те, що судовий розгляд проходив без участі боржника, колегія суддів вважає неспроможними.

Таким чином, судом першої інстанції було дотримано норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити, а ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року - залишити без змін

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді

№ справи: 760/5202/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7636/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.