УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Мороз В.О., ознайомившись із скаргою ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.08.2015 року про відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору від 30.07.2015 року,-

встановила:

01 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.08.2015 року про відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору від 30.07.2015 року, зазначивши заінтересованими особами: Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_2. У даній скарзі ОСОБА_1 заявляє вимогу в порядку ст. ст. 383-385 ЦПК України про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 03.08.2015 року про відкриття виконавчого провадження № 48414010 за постановою про стягнення з боржника виконавчого збору № 24664598 від 30.07.2015 року.

Посилається на те, що постанова про стягнення виконавчого збору від 30.07.2015 року, на підставі якої було відкрито виконавче провадження від 03.08.2015 року винесена без наявності юридичних підстав для притягнення боржника до відповідальності за невиконання рішення суду. Зазначену постанову від 03.08.2015 року вважає незаконною, оскільки вона не відповідає вимогам п.4.1.1 Інструкції «Про проведення виконавчих дій», затвердженої Наказом Міністерством юстиції України від 15.12.1999 року №74/5 (чинної на момент винесення постанови), вимогам ст. ст. 24, 30 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 01.01.2011 року). Зокрема вказує, що в установленому законом порядку вищевказана постанова боржнику вручена не була, винесена безпідставно та за відсутності встановлених умов для застосування такого виду відповідальності. Крім цього, вказує, що постанова про стягнення виконавчого збору від 30.07.2015 року винесена без наявності фактичних підстав для притягнення боржника до відповідальності за невиконання рішення суду та всупереч процедурі, яка мала б бути застосована.

Відповідно до пп. 1, 5 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, а також спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, зокрема, справи про накладення адміністративних стягнень (п. 3 ч. 3 ст. 17 КАС України).

Крім того, за правилами ч.ч. 1, 3 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних та оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

При цьому, скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Така скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (ч.ч. 1, 2 ст. 384 ЦПК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України.

Згідно до ч. 1 ст. 28 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 606-ХІV) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Із роз'яснень, викладених у п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вбачається, що за змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Аналогічні роз'яснення дав пленум Вищого адміністративного суду України у пункті 6 постанови від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби».

Предметом оскарження у даній справі є постанови державного виконавця як посадової особи органу державної влади про застосування до боржника, який самостійно не виконав судове рішення, виконавчого збору.

Названі постанови є окремими виконавчими документами, а перевірка законності постанов органів державної влади та їх посадових осіб про застосування до громадян відповідальності, встановленої чинним законодавством, здійснюється за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, ОСОБА_1 додає до скарги вступну та резолютивну частини Ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.11.2015 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця від 03.08.2015 року у виконавчому провадженні про відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення з боржника виконавчого збору від 30.07.2015 року.

Проте, скаржником не використані усі способи захисту для звернення до адміністративного суду. Як вбачається із матеріалів, вищевказана ухвала не оскаржена, а підстави для звернення за захистом до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у судах у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.08.2015 року про відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору від 30.07.2015 року, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» , п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, -

постановила:

Відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.08.2015 року про відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору від 30.07.2015 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: