АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Винниченка Ю.М., Корнієнка В.І., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: служба у справах дітей Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради, служба у справах дітей виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, eправління освіти виконавчого комітету Полтавської міськради, прокуратура Центрально-Міського району м. Кривого Рогу, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 2001 року по кінець 2002 року вона з відповідачем проживали в цивільному шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_4, після чого сімейні відносини фактично були припинені. До літа 2013 року дитина проживала з нею, відвідувала дитячий садочок, а згодом навчалась у КЗШ №85 в м. Кривого Рогу. Відповідач у вихованні дитини участі не брав. Влітку 2013 року ОСОБА_2 шляхом обману забрав сина до себе. Вказувала, що з урахуванням інтересів дитини вона має проживати разом з матір'ю. Посилаючись на те, що вона може забезпечити кращий рівень забезпечення розвитку сина і його виховання, ніж відповідач, а тому просила задовольнити позов.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено.

Визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1.

Відібрано малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 який проживає в АДРЕСА_2 та повернуто дитину матері ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає за адресою АДРЕСА_1.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, а також таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14 жовтня 2014 року рішення Октябрського районного суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 14 жовтня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судове засідання проводилося за участі сторін по справі та їх представників, а також представників третіх осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, врахувавши висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких було скасовано попереднє рішення апеляційної інстанції, які є обов'язковими до виконання (ч.4 ст. 338 ЦПК України), колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що з 2001 року по кінець 2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали в цивільному шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син - ОСОБА_4, із народженням якого почали виникати сімейні проблеми, сварки та непорозуміння. Відповідач відмовлявся вести спільне господарство та доглядати за сином, тому сімейні відносини були припинені.

На теперішній час позивачка знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, донькою Веронікою 20 січня 2012 року що народилась в зареєстрованому 30 липня 2011 року шлюбі з ОСОБА_5, займається вихованням доньки та до літа 2013 року займалася вихованням сина ОСОБА_4

Відповідач влітку 2013 року забрав до себе сина та назад його матері не повернув.

Судом встановлено, що за місцем проживання позивачка характеризується позитивно, має благоустроєне житло, має окрему кімнату для проживання сина.

Згідно листа служби у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області (а.с. 20), додатків до нього - актів обстеження умов проживання ОСОБА_4 (а.с. 21, 22, 23, 24) станом на жовтень 2013 року для ОСОБА_4 створено всі необхідні умови для проживання.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 має благоустроєну квартиру, окрему кімнату для сина, характеризується також позитивно. Вихованням сина на протязі року займається один.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради, затвердженого 11 лютого 2014 року доцільно визначити місце проживання ОСОБА_4 з батьком ( а.с. 182).

Малолітній син сторін при з'ясуванні його думки, зазначив, що бажає проживати з батьком, який утримує його та створює всі необхідні умови для розвитку і навчання. Маму любить, але зважаючи на те, що в неї нова сім'я та маленька дитина, вважає за необхідне залишитися з батьком.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з доцільності проживання малолітнього ОСОБА_4 разом із матір'ю.

Проте, колегія суддів, не може погодитися з таким висновком суду враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ч.ч.1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Судом встановлено, що, маючи рівні права та обов'язки щодо виховання та розвитку дитини, сторони по справі, належним чином виконують покладені на них обов'язки щодо виховання, утримання сина, створення для нього необхідних умов для нормального розвитку і збереження здоров'я. Дані висновки підтверджуються поданими сторонами доказами та висновками відповідних служб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси дітей.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Дана норма закону відповідає положенням статті 12 Конвенції про права дитини та статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, якими закріплено обов'язок держави забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятися належна увага згідно з її віком та зрілістю.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу місця проживання дитини, у зв'язку з чим позивач звернулася до суду. Зважаючи на викладене вище, беручи до уваги норми закону і обставини справи, на думку колегії суддів, позовні вимоги позивача слід залишити без задоволення, а дитину сторін доцільно залишити проживати з відповідачем.

В основу такого висновку, колегією суддів, було взято до уваги: ставлення сторін до виконання своїх батьківських обов'язків, яке є належним; відсутність підстав, з наявністю яких законодавець не допускає передачу дитини для проживання одному із батьків (ч.2 ст. 61 СК України); особисту прихильність дитини до кожного із батьків, її вік та стан здоров'я.

Колегія суддів, виходячи із обставин справи, вважає за необхідне, думці дитини сторін, зважаючи на його вік та зрілість, надати належну увагу та визнати переважною обставиною, яка формує рішення суду про визначення його подальшого місця проживання та відповідає найбільшим його інтересам.

Статтею 162 СК передбачено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

Перевіркою зібраних по справі доказів, зважаючи на обставини справи викладені вище судом, встановлено, що факт самочинної зміни позивачем місця проживання малолітнього ОСОБА_4 незнайшов свого підтвердження під час судового розгляду. За вказаних обставин справи позивач, маючи згідно чинного законодаства право на визначення місця проживання сина, з відома відповідачки ним скористався. До даного часу питання визначення місця проживання дитини, між сторонами в судовому порядку не вирішувалося. Маючи право на оспорювання визначення місця проживання дитини остання звернулася до суду з даним позовом За таких обставин підстави для задоволення даних позовних вимог, на думку колегії суддів, відсутні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2014 року і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити..

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2014 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини - відмовити.

Залишити проживати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою АДРЕСА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин