Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

Журавель В.І.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської організації «Військовий автоаматор» про визнання недійсними змін до статуту, статуту та протоколів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просив визнати недійсним рішення про внесення змін до статуту КМО «Військовий автоаматор» від 19 квітня 2008 року; визнати недійсним статут КМО «Військовий автоаматор» в новій редакції, який зареєстровано ГУЮ у м. Києві 19 серпня 2008 року; визнати недійсним протокол № 9А засідання правління КМО «Військовий автоаматор» від 6 липня 2009 року; визнати недійсним протокол № 2 зборів уповноважених КМО «Військовий автоаматор» від 11 серпня 2009 року, визнати недійсним статут КМО «Військовий автоаматор» в новій редакції, який було зареєстровано ГУЮ у м. Києві 16 жовтня 2009 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 27 лютого 2010 року на зборах уповноважених КМО «Військовий автоаматор» були прийняті рішення щодо недовіри голові правління громадської організації Артюху В.М. та звільнення його із займаної посади; обрання на посаду нового голови правління громадської організації, обрання нового складу правління та ревізійної комісії.

Під час підготовки до зазначених зборів членам громадської організації стало відомо про наявність оскаржуваних документів, якими вирішено питання про внесення змін до статуту щодо терміну та засад перебування на посаді голови правління.

Згодом йому стало відомо про те, що 6 липня 2009 року відбулося засідання правління громадської організації (Протокол № 9А), на якому розглядалося питання термінового скликання зборів уповноважених громадської організації та внесення змін до статуту, а 11 серпня 2009 року відбулися збори уповноважених громадської організації (Протокол № 2), на яких також розглядалося питання внесення змін до статуту громадської організації та схвалення даного рішення.

У той же час, будучи заступником голови правління, йому нічого не було відомо про засідання правління громадської організації, яке відбулося 6 липня 2009 року, та засідання зборів уповноважених, яке відбулося 11 серпня 2009 року.

Враховуючи наведені обставини та те, що інформація, яка міститься в протоколі № 9А від 6 липня 2009 року та в протоколі № 2 від 11 серпня 2009 року є недостовірною, позов просив задовольнити.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року змінено.

Виключено із мотивувальної частини рішення посилання на відмову у позові з підстав пропуску строку позовної давності.

У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішень судів попередніх інстанцій.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, із висновками якого фактично погодився апеляційний суд, застосувавши положення ЗУ «Про громадські організації», ЗУ «Про об'єднання громадян», належним чином оцінивши докази, подані сторонами, зокрема, статут організації, виходив із відсутності правових підстав для визнання недійсними змін до статуту, статуту та протоколів.

При цьому змінюючи мотивувальну частину рішення районного суду, апеляційний суд правильно зазначив, що оскільки у позові відмовлено у зв'язку із недоведеністю, то наслідки пропуску позовної давності не застосовуються.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» про те, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди правильно застосували правові норми та ухвалили правильні по суті рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Доводи заявника зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської організації «Військовий автоаматор» про визнання недійсними змін до статуту, статуту та протоколів.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Журавель