АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:22-ц/790/2772/15 Головуючий 1 інст. - Аркатова К.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради, третя особа: Шоста Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2011 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 в порядку спадкування, після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову посилалася на те, що її бабуся - ОСОБА_7 на підставі товариського договору від 23.06.1956 року придбала у ОСОБА_8 будинок АДРЕСА_1 та з 28.08.1956 року була зареєстрована за вказаною адресою. Подалі адреса цього будинку була змінена на адресу: АДРЕСА_1.

Після смерті - ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, відкрилася спадщина у вигляді зазначеного житлового будинку, яку фактично прийняла ОСОБА_6 - дочка померлої та мати позивача ОСОБА_3, оскільки проживала в цьому будинку.

Подалі ОСОБА_6 перебудувала тамбур «а2», прибудову «аЗ», ганок «а4» в житловому будинку «А-1», перебудувала capaї літ. «Л», «М», «Ж», вбиральню літ. «К», навіс «З», огорожу № 3,4,5; уклала договори про надання послуг з газопостачання та установку та зберігання вузла обліку; відкрила особовий рахунок на оплату послуг; щорічно сплачувала земельний податок з фізичних ociб за користування земельною ділянкою.

Після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами. Вона, позивач, є єдиним спадкоємцем за законом, прийняла спадщину у встановлений законом мтрок, подавши про це заяву до нотаріальної контори.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позову у повному обсязі.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що в 1956 року не було законодавчо встановлено обов'язковість реєстрації прав власності на нерухоме майно, і ОСОБА_9 набула права власності на спірний будинок з моменту придбання будинку за договором купівлі-продажу, а після смерті ОСОБА_9 спадщину прийняла її дочка ОСОБА_6 відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, оскільки проживала в цьому будинку.

Вона, ОСОБА_3 як єдина спадкоємиця після смерті матері ОСОБА_6, набула права власності на спірне майно в порядку спадкування за законом відповідно до вимог ст.ст. 1220,1223, 1265, 1270 ЦК України.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ст..303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів належності спадкодавцям спірного житлового будинку та відповідної реєстрації права власності на нього, а також відмови нотаріуса у видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину. Крім того районний суд вважав , що пред'явлення ОСОБА_3 позову щодо визнання за нею як за спадкоємцем після смерті матері права власності на самовільні прибудови до спірного будинку, є неналежним способом захисту прав.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на законі та матеріалах справи.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Як встановлено районним судом ОСОБА_7 на підставі товариського договору від 23.06.1956 року придбала у ОСОБА_8 будинок АДРЕСА_1 (подалі адреса цього будинку була змінена на адресу: АДРЕСА_1) та з 28.08.1956 року була зареєстрована за вказаною адресою.

На час укладання ОСОБА_7 вищевказаного договору купівлі-продажу житлового будинку питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю i будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-II i прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю i будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які зокрема визначали умови та правові наслідки таких дій.

Згідно зi статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин i кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст,селищ, держземфонду i земель держлісфонду у безстрокове користування, i на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Вказані правові акти не пов'язували виникнення права власності на будинок iз проведенням його реєстрації.

Між тим товариський договір купівлі-продажу від 23.06.1956 року або інші матеріали справи не містять даних про те, що цей будинок був побудований на земельній ділянці, відведеній в установленому Указом від 26 серпня 1948 року порядку.

Не надано таких доказів апелянтом ОСОБА_3 і до суду апеляційної інстанції.

Також судом першої інстанції встановлено та не заперечувалося ОСОБА_3 при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції, що її мати ОСОБА_6 за життя перебудувала тамбур «а2», прибудову «аЗ», ганок «а4» в житловому будинку «А-1», перебудувала capaї літ. «Л», «М», «Ж», вбиральню літ. «К», навіс «З», огорожу № 3,4,5, не маючи на це відповідного дозволу та на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети.

Оскільки ОСОБА_6 за життя самочинно реконструювала будинок з порушенням вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України, право власності у неї як спадкодавця не виникло на цей будинок, який не може входити до складу спадщини, а отже, не дає підстав для виникнення права власності у спадкоємця ОСОБА_3

Крім того, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У зв'язку з чим районним судом обґрунтовано зроблено висновок про те, що ОСОБА_3 не надано доказів про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення якого ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.. 308 ЦПК України є підставою для відхилення скарги.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: