Номер провадження: 22-ц/785/1049/15
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Калараш А.А.,

з участю секретаря Абалдової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, стягнення майнової шкоди та стягнення компенсації моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.11.2013 року,-

встановила:

27.05.2013 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що вона є власницею земельної ділянки АДРЕСА_1 та розташованій на ній дачі.

Проягом 2012-2013 років на сусідній суміжній земельній ділянці на відстані менше метра від її будинку проводиться будівництво 3-х поверхового будинку площею понад 400 кв.м. Вказане будівництво вкрай негативно вплинуло на технічний стан одноповерхового дачного будинку, що належить їй, а саме: в несучих та огороджуючих конструкціях з'явились значні численні наскрізні тріщини, будинок дав значні нерівномірні просадки.

Такий технічний стан ставить під загрозу її життя та здоров'я та родичів, значно погіршилися умови інсоляції земельної ділянки, що належить їй, в зв'язку з чим втрачена можливість вирощувати декоративні та садові рослини, що потребують багато сонячного світла.

Крім цього, збудований 3-х поверховий будинок значно зменшив тривалість інсоляції та природну освітленість приміщень її дачного будинку.

Згоди на будівництво даного триповерхового будинку вона не давала.

Для відновлення нормальної життєдіяльності їй необхідно провести роботи по ремонту її будинку, попередня вартість якого становить 150 000 гривень.

Їй також заподіяна моральна шкода у розмірі 50 000 гривень, яка полягає у душевних стражданнях стосовно пошкодженого її майна, незручності у користуванні своїм майном, тривалістю відновлення та приведення дачного будинку до первинного стану.

Представник відповідача позов не визнав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4, вважаючи рішення незаконним та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, надав до суду апеляційну скаргу про скасування рішення з постановленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на недоведеність причинного зв'язку між будівництвом дачного будинку відповідача та пошкодженням будинку позивача, так як жодної з перелічених підстав у даному випадку немає, оскільки недоліки майна позивача були наявні на момент початку будівництва відповідачем будинку та жодним чином не пов'язані з виконанням будівельних робіт.

Колегія суддів не погоджується з думкою суду першої інстанції в цій частині та вважає її помилковою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.06.2008 року ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки АДРЕСА_1, площею 0,0548 гектарів, з цільовим призначенням - дачне будівництво (т.1 а.с. 8,9).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.06.2008 року ОСОБА_2 є власницею 6/100 частин ДБК "Селекція", що складається із дачного будинку під літерою "Д", загальною площею 45,4 кв.м. та надвірних споруд № 1 - огорожі , розташованих на земельній ділянці площею 548 кв.м., що знаходиться у приватній власності (т. 1 а.с.10,11).

28 січня 2009 року ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0548 гектарів, що розташована по АДРЕСА_1 (т1. а.с. 13-14).

15 грудня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. посвідченого договір купівлі-продажу, згідно умов якого ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_3 придбав земельну ділянку НОМЕР_2 (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 0,0711 га., яка розташована по АДРЕСА_1. Цільове призначення - для дачного будівництва (т. 1 а.с. 141-143).

Статтею 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойоми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Після придбання вищевказаної земельної ділянки відповідачем ОСОБА_3 розпочато будівельні роботи.

Відповідно до декларації про готовність об"єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією ДАБК в Одеській області від 13.12.2012 року визнано закінченим будівництво та об"єкт готовим до експлуатації /т.1 а.с.134/.

12.07.2013 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності на дачний будинок АДРЕСА_2 загальною площею 370 кв.м., житловою - 206,4 кв.м. /т.1 а.с.170/.

Відповідно до висновків № 1708/14 від 29.07.2014 року судової будівельно-технічної експертизи, проектна документація "Проект приватного житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1", проектувальник ФОП ОСОБА_7 розробив з порушенням вимог діючих норм в галузі будівництва, а саме - проект розроблений без містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, які є основною складовою вихідних даних згідно п. 2.1 "Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст", розташування запроектованого будинку на земельній ділянці виконано з порушенням протипожежних розривів відповідно до вимог п.3.25 та вимог п.1 додатка 3.1 ДБН 360-92.

Досліджувана проектна документація, розроблена ФОП ОСОБА_7 на стадії И /проект/ не може бути використана для будівництва у відповідності з п.5.6 ДБН А 2.2-3:2004 відповідно до якого "П після узгодження і затвердження є підставою для розробки наступної стадії проектування"; для будівництва повинен був бути розроблено робочий проект /стадія РП/ /т.2 а.с.137/.

Крім цього, на підставі результатів візуально-інструментального обстеження, а також матеріалів справи, можливо зробити припущення, що розвиток зафіксованих на момент обстеження дефектів і пошкоджень у основних несучих конструкціях дачного будинку літ. "Д", розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_1 пов'язані в тому числі з возведенням на суміжній земельній ділянці АДРЕСА_2 на відстані 1,48 м (мінімальна відстань між обстежуваними будинками) 3-х поверхового дачного будинку /т.2 а.с.126-162/.

Таким чином, колегія суддів не може погодитись з думкою суду першої інстанції, який вважав недоведеним причинний зв'язок між будівництвом дачного будинку відповідача та пошкодженням будинку позивача.

На думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи позивача, що будівництво вкрай негативно вплинуло на технічний стан одноповерхового дачного будинку, що належить їй, та в несучих та огороджуючих конструкціях з'явились значні численні наскрізні тріщини, будинок дав значні нерівномірні просадки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Положеннями ст. ст. 57, 64 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які обґрунтування розміру завданих позивачеві збитків.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем ОСОБА_2 надані належні та допустимі письмові докази спричинення майнової шкоди, але нею не обґрунтовано розмір майнової шкоди, у зв"язку з чим, в цій частині, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Колегія суддів вважає, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 моральної шкоди.

На думку колегії суддів, оскільки матеріалами справи доведено причинний зв'язок між існуючими пошкодженнями майна ОСОБА_2 та протиправною поведінкою ОСОБА_3, є всі підстави для задоволення її позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз"яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов'язковому з'ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів погоджується з посиланням позивача на те, що протиправна поведінка відповідача порушила її нормальні життєві зв'язки, та звичайний ритм життя, що призвело до її душевних страждань та погіршення стану здоров"я та вважає необхідним, з урахуванням вищевикладеного, стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., що буде відповідати вимогам розумності, виваженості та справедливості /ст. 23 ЦК України/.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ст. 309, ч.2 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.11.2013 року скасувати в частині відмови в позові про стягнення компенсації на відшкодування моральної шкоди та в цій частині ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації на відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Сягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

В решті частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.

В решті частини рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді В.Д.Коротков

А.А.Калараш