Справа № 203/2394/15-ц
Провадження № 2/0203/861/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Заярній А.Ю.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

встановив:

21 квітня 2015 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська звернулось Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту, в обґрунтування якого зазначило, що 20 липня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір (фізичних осіб на споживчі цілі під заставу нерухомості) №KRC/0900/324/07. У відповідності до якого ОСОБА_3 зобовязалась повернути позивачу кредит в сумі 53 000,00 доларів США не пізніше 20 липня 2012 року, сплачувати за користування кредитом проценти у розмірі 13% річних згідно графіку платежів, що зазначений в додатку №1 до кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту та процентів сплачувати пеню в розмірі 0,05% від своєчасно несплаченої суми за кожний день прострочення платежу. 20 липня 2007 року на поточний рахунок ОСОБА_3 позивачем було перераховано суму 53 000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором, між ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» та ОСОБА_4 20 липня 2007 року був укладений договір поруки №KRCZ/0900/142/07, за умовами якого поручитель зобовязалась перед кредитором солідарно в повному обсязі відповідати за виконання позичальником (ОСОБА_3М.) боргових зобовязань, які виникають з кредитного договору №KRC/0900/324/07 від 20 липня 2007 року, за умовами якого позичальник зобовязується починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту погашати кредит у сумі не менш ніж 883,33 доларів США, сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом, вартість всіх сукупних послуг, а також інші фінансові зобовязання відповідно до графіку платежів, не пізніше 25 числа кожного місяця, наступного за звітним. ОСОБА_3 не виконала зобовязання відповідно до умов кредитного договору, а саме у строк, встановлений кредитним договором (не пізніше 20 липня 2012 р.), не повернула суму кредиту в розмірі 1503 доларів США 18 центів та у строк, встановлений графіком платежів не сплатила проценти за користування кредитом (за період з 29 січня 2010 року по 08 квітня 2015 року включно,) в розмірі 1280,20 доларів США, що є порушенням зобовязань згідно зі ст. 610 ЦК України. Станом на 09 квітня 2015 року ОСОБА_3 має заборгованість за кредитним договором №KRC/0900/324/07 від 20 липня 2007 року, та яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, з урахуванням уточненої позовної заяви, яка складається з 13 613,78 доларів США та 52 090,85 грн., з яких 1503,18 доларів США сума своєчасно несплаченого кредиту, 12 110,60 доларів США сума своєчасно несплачених процентів за користування кредитом (з 29 січня 2010 року по 03 червня 2015 року включно), 52 090, 85 грн. сума пені за прострочення повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, та судові витрати по справі у розмірі 3 654,00 грн. (а.с.2 4, 56 58)

Представники позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позов просили задовольнити. Вказували, що проценти за користування кредитними коштами тимчасово не нараховувались з метою сприяння відповідачці ОСОБА_3 у погашенні заборгованості. Строк позовної давності вважали не пропущеним, оскільки відповідач ОСОБА_3 неодноразово визнавала суму боргу, вчиняла дії щодо його часткового погашення.

Представник відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_2 у судовому засідання проти задоволення позову заперечував, вказував, що між сторонами було фактично досягнуто домовленість про припинення нарахування відсотків за кредитом, що підтверджується рішенням Амур-Нижньодніпровського районного сулу міста Дніпропетровська від 14 лютого 2014 року у справі № 2-5349/11 про відмову у зверненні стягнення на майно, що знаходиться в іпотеці. Стверджував, що сума основного боргу була повністю погашена відповідачкою ОСОБА_3, проте кошти були неправомірно віднесені на рахунок сплати процентів. Наполягав на несправедливості умов договору та їх невідповідності моральним засадам суспільства. У разі, якщо суд прийде до висновку про наявність заборгованості просив застосувати строки позовної давності, а щодо заборгованості, за якою строк позовної давності не минув зменшити розмір процентів та штрафних санкцій.

Відповідач ОСОБА_4 в жодне судове засідання не зявилась, про причини неявки не повідомила, повідомлялась про час і місце розгляду справи належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що між Акціонерним комерційним банком «Індустріалбанк» в особі Дніпропетровської філії АКБ «Індустріалбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» в особі Дніпропетровської філії АКБ «Індустріалбанк» та ОСОБА_3 20 липня 2007 укладено кредитний договір № KRC/0900/324/07. (а.с.15 19).

Відповідно до умов кредитного договору, банк надає позичальнику (ОСОБА_3М.) у користування кредитні кошти в розмірі 53 000 доларів США, шляхом перерахування коштів, на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку, строком з 20 липня 2007 року по 20 липня 2012 року включно, на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитним коштами з розрахунку 13 % річних. (а.с.15)

Позичальник (ОСОБА_3М.) в свою чергу за умовами договору зобовязалась використовувати кредитні кошти виключно на споживчі потреби, остаточне погашення кредиту та нарахованих відсотків здійснити строком не пізніше 20 липня 2012 року, якщо інше не передбачено особливими умовами цього договору. (а.с.15)

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Відповідно до меморіального валютного ордеру №140_22 від 20 липня 2007 року на рахунок ОСОБА_3 перераховано 53 000 доларів США, призначення платежу надання кредиту згідно кредитного договору №KRC/0900/324/07 від 20 липня 2007 року. (а.с.23) Тобто, позивач виконав взяті на себе зобовязання в повному обсязі.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно Додатку № 1 до кредитного договору між АКБ «Індустріалбанк» в особі Дніпропетровської філії АКБ «Індустріалбанк» та ОСОБА_3 був узгоджений графік платежів та визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, відповідно до якого позичальник (відповідачка ОСОБА_3М.) зобовязалась повернути банку суму кредиту та сплату процентів за користування кредитом у строк до 20 лютого 2012 року, шляхом сплати встановлених у графіку суми не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії кредитного договору. (а.с.20)

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як встановлено рішенням Амур-Нижньоднніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2014 року у цивільній справі № 2-5349/11 про звернення стягнення на предмет іпотеки за участю тих самих осіб, яке набрало законної сили 25 лютого 2014 року, станом на 23 січня 2014 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № KRC/0900/324/07 від 20 липня 2007 року становить: 1 703 долари 18 центів заборгованість за кредитом, 1 030 доларів 62 центи пені за порушення строків погашення відсотків. (а.с. 145)

З моменту набрання чинності рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропет-ровська суду відповідачкою ОСОБА_3 було здійснено платіж в розмірі 200 доларів США на погашення основної суми боргу (а.с. а.с. 50, 120).

Таким чином суд приходить до висновків, що залишок заборгованості ОСОБА_3 з повернення суми кредиту складає 1 503 долари 18 центів.

Твердження представника відповідача щодо пропуску строку позовної давності за вимогами про стягнення основної суми боргу не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальний строк позовної давності становить три роки, строк остаточного повернення кредиту згідно п. 1.1. кредитного договору визначений до 20 липня 2012 року, а позивач звернувся до суду 21 квітня 2015 року, тобто строк не є пропущеним.

Оцінюючи вимоги позивача щодо стягнення відсотків за кредитом, суд виходить з наступного. Згідно п. 1.1. кредитного договору № KRC/0900/324/07 від 20 липня 2007 року передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами. (а.с. 15) Відповідно до п.9.6.2. кредитного договору по закінченню строку дії цього договору нарахування відсотків за кредитом припиняється. При цьому, згідно п. 9.3. кредитного договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання своїх зобовязань за цим договором (а.с. 18)

Заборгованість по сплаті процентів не відображена в рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2014 року у цивільній справі № 2-5349/11, оскільки позивач, керуючись засадами диспозитивності, не заявляв відповідні вимоги під час розгляду цієї справи, що підтверджується матеріалами цивільної справи № 2-5349/11, дослідженими в судовому засіданні.

Оскільки зобовязання щодо повернення кредитних коштів відповідачкою ОСОБА_3 не виконані, суд приходить до висновку, що позивач правомірно нараховує відсотки за користування кредитними коштами навіть після закінчення строку повернення кредиту, визначеного договором.

Сума заборгованості відповідачки ОСОБА_3 по сплаті процентів розрахована позивачем складає 12 110,60 доларів США. При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення цієї заборгованості суд виходить з наступного.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові № 6-140 цс 14 від 19 листопада 2014 року перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Вказана правова позиції згідно зі ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для судів, підстав для іншого застосування норм матеріального права у справі що розглядається не вбачається.

До вимог про стягнення процентів з користування кредитними коштами застосовується загальний строк позовної давності у три роки, передбачений ст. 257 Цивільного кодексу України.

Як видно з матеріалів справи, позивачем заявлено вимоги про стягнення процентів за період з 29 січня 2010 року (а.с. 3), в той час як із зазначеним позовом він звернувся до суду лише 21 квітня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності відносно частини платежів.

Представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 97).

У звязку з викладеним, суд приходить до висновку про необхідність застосування строків позовної давності і відмови у звязку з цим у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, за якими минув строк позовної давності.

Згідно п.5.3. кредитного договору платежі за договором вносяться не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 15).

Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до суду 21 квітня 2015 року, строк позовної давності щодо стягнення процентів за період до 01 березня 2012 року минув.

Посилання позивача на те, що проценти відповідачу тимчасово не нараховувались, тому строк позовної давності не є пропущеним, не можуть бути взяті до уваги, оскільки порядок і строки нарахування процентів визначені кредитним договором, змін до якого не вносились. Наявність будь-яких додаткових угод чи домовленостей щодо зміни порядку і черговості платежів сторонами не доведено.

Так само не доведена і не підтверджується жодними доказами позиція представника відповідача, що сторони досягли згоди про відмову від нарахування процентів за кредитом.

Відповідно до Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Представники позивача, мотивуючи свою позицію про те, що строк позовної давності за процентами не є пропущеним, посилались на листи відповідачки ОСОБА_3 в яких вона начебто визнавала борг, чим перервала перебіг строків (а.с. а.с. 124 127) Водночас погодитись з вказаними твердженнями не можна, оскільки з вказаних листів вбачається, що відповідачка навпаки не погоджувалась із нарахуванням процентів за минулі періоди і пропонувала досягти врегулювання. При цьому посилання у цих листах на проценти не свідчить, що йдеться саме про проценти, за якими минув строк позовної давності, а не про проценти, нараховані після закінчення строку погашення кредиту.

В матеріалах справи містяться докази внесення відповідачкою ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 1 204 доларів США трьома платежами 06 та 17 березня і 30 травня 2014 року(а.с. а.с. 121 123) які були зараховані банком як часткова сплати процентів. При цьому дії позивача щодо зарахування вказаних платежів в рахунок сплати процентів за січень 2010 року (а.с. 116) не відповідають вимогами п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», які забороняють стягувати заборгованість за період, за яким минув строк позовної давності, при цьому суд враховує, що відповідачка ОСОБА_3 при внесенні цих платежів не виявляла прямої згоди на погашення саме заборгованості за процентами, за якими минув строк позовної давності. Таким чином, зазначені платежі мають бути зараховані на зменшення заборгованості відповідача по сплаті процентів за користування кредитними коштами.

Доводи представника відповідача про те, що умови договору про нарахування процентів за кредитом є несправедливими та не відповідають моральними засадам суспільства, не можуть бути взяті до уваги, оскільки не містять детального обґрунтування, в чому саме полягає така несправедливість і невідповідність, не підтверджуються доказами, крім того, суд враховує, що вимоги про визнання кредитного договору повністю або частково недійсним не заявлялись.

Не може бути задоволене і клопотання представника відповідача про зменшення розміру процентів, оскільки як зазначено в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

В матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачкою ОСОБА_3 тіла кредиту та відсотків за користування кредитом у строки визначені договором, такі докази не були надані і в судовому засіданні. У звязку з цим та враховуючи, що сторони при розгляді справи не заперечували факту укладання кредитного договору №KRC/0900/324/07 від 20 липня 2007 року, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки ОСОБА_3 на користь ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» заборгованість по кредитному договору в розмірі 2933,33 доларів США, з яких 1 503,18 доларів США заборгованості за кредитом, 1 430,15 доларів США заборгованість за процентами за користуванням кредитом. Оскільки позивач є банківською установою і має ліцензію на право здійснення операцій в іноземній валюті, суд стягує заборгованість в іноземній валюті.

Вирішуючи питання щодо стягнення штрафних санкцій за порушення умов договору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 552 Цивільного кодексу України сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

07 червня 2007 року між АКБ «Індустріалбанк» в особі Дніпропетровської філії АКБ «Індустріалбанк» та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода №3 до договору (фізичних осіб на придбання нерухомості/на споживчі цілі під заставу нерухомості) №KRC/0900/324/07 від 20 липня 2007 року, у відповідності до якої за порушення строку погашення заборгованості за кредитом та/або сплати нарахованих відсотків та/або комісій банк може нараховувати, а позичальник зобовязується сплатити пеню в розмірі 0,05% від своєчасно не сплаченої суми за кожний день прострочення платежу. (а.с.21)

Позивачем заявлені вимоги про сплату пені в розмірі 54 908 грн. 21 коп., яка розрахована з усієї суми прострочених процентів за кредитом. В той же час, згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. У звязку з наведеним, суд приходить до висновку, що пеня підлягає стягненню лише за прострочення сплати основних платежів, за якими не минув строк позовної давності.

Таким чином підлягає стягненню пеня в розмірі 11 523,60 грн., у тому числі 6 092,15 грн. пеня за прострочення оплати заборгованості по кредиту, 5 431,45 грн. пеня за прострочення оплати процентів з кредитом.

Посилання представника відповідача на Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» не може бути взята до уваги, оскільки як видно з преамбули цей закон регулює відносини між підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами-підприємцями і не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Не може бути задоволене і клопотання представника відповідача про зменшення розміру пені, оскільки вона не є неспівмірною із сумою заборгованості за кредитом та відсотками.

Статтею 546 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Для забезпечення зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором № KRC/0900/324/07 від 20 липня 2007 року між АКБ «Індустріалбанк» в особі Дніпропетровської філії АКБ «Індустріалбанк» та ОСОБА_4 20 липня 2007 року був укладений договір поруки №KRCZ/0900/142/07 (надалі - договір поруки) (а.с.22)

За умовами зазначеного договору поруки ОСОБА_4 зобовязалась відповідати перед банком солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання позичальником усіх його зобовязань за кредитним договором №KRC/0900/324/07 від 20 липня 2007 року та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому.

Відповідно ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки, (ст. 554 Цивільного кодексу України).

Вирішуючи питання щодо стягнення з поручителя ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором №KRC/0900/324/07 від 20 липня 2007 року суд виходить з того, що згідно статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк погашення заборгованості за кредитом був визначений 20 липня 2012 року (а.с. 3), тобто позивач мав предявити вимогу ОСОБА_4К не пізніше 20 січня 2012 року.

Доказів предявлення вимоги до відповідача ОСОБА_4 про виконання зобовязань за кредитним договором в період з 20 липня 2012 року по 21 січня 2013 року, позивачем не надано.

Предявлення позивачем позову до відповідача ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути враховане як предявлення вимоги до поручителя, оскільки як зазначено в п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена.

Тобто правовідносини за договорами поруки та іпотеки є самостійними та випливають з різних договорів. У звязку з цим, суд приходить до висновку, що договір поруки припинив свою чинність, у звязку з чим позовні вимоги до ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України за результатами розгляду сума судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (а.с 1), підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_3 пропорційно до суми задоволених позовних вимог, що становить 785, 58 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 256 261, 509, 526, 527, 536, 554, 559, 599, 610, 634, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» ідентифікаційний код 13857564, місцезнаходження 69037, м. Запоріжжя, вулиця 40-років Радянської України, буд. 29-Д заборгованість по кредитному договору № KRC/0900/324/07 від 20.07.2007 року в розмірі:

1 503 (одна тисяча пятсот три) долари 18 центів США заборгованості за кредитом;

1 430 (одна тисяча чотириста тридцять) доларів 15 центів США заборгованість за процентами за користуванням кредитом;

6 092 (шість тисяч девяносто дві) гривні 15 копійок пені за прострочення оплати заборгованості по кредиту

5 431 (пять тисяч чотириста тридцять одна) грн. 45 коп. пені за прострочення оплати процентів з кредитом,

а також судовий збір в розмірі 785 (сімсот вісімдесят пять) грн. 58 коп.

разом: 2 933 (Дві тисячі девятсот тридцять три) долари 33 центи США, що за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення складає 70 247 (сімдесят тисяч двісті сорок сім) грн. 68 коп. та 12 309 (Дванадцять тисяч триста девять) грн. 18 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.В. Єдаменко