АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2157/15 Справа № 175/1648/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шабанов А. М. Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (третя особа - ОСОБА_5) про поділ частини домоволодіння в натурі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ частини домоволодіння в натурі.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що їй на праві власності в домоволодінні АДРЕСА_1 належить 1/2 його частина: 1/6 частина на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.04.1991 року; 1/6 частина на підставі договору купівлі-продажу від 11.05.1992 року та 1/6 частина на підставі договору дарування від 17.11.2002 року. Одна половина домоволодіння знаходиться в спільній частковій власності її (1/3 частина) та її - позивачки сина ОСОБА_5, якому належить 1/6 частина домоволодіння на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.04.1991 року.

Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли в рівних частках відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також ОСОБА_7 - по 1/6 частині домоволодіння.

У листопаді 2002 року ОСОБА_7 подарував їй - позивачці 1/6 частину домоволодіння.

Після укладення договору дарування 1/6 частини домоволодіння, вона - позивачка додатково користується кімнатою 1-4 площею 6,0 кв.м, що не відповідає її частині у праві спільної часткової власності

Тому ОСОБА_4 просила суд виділити їй в натурі 1/3 частку 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1, яка складається в житловому будинку А-1 з приміщень 1-4 площею 6,0 кв.м та 1-5 площею 21,3 кв.м, з 1/2 частини літньої кухні Б (приміщення II), сараю Г, вбиральні Д, та парканів 1-2.

У процесі розгляду справи, ОСОБА_4 уточнювала позовні вимоги, згідно останньої редакції позовної заяви від 08.07.2014 року просила на підставі ст. 364 ЦК України: припинити право власності на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1 яка належить їй на підставі договору дарування від 07.11.2002 року. Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1, за кожним по 1/12 частині. Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь в рахунок компенсації вартості і 1/6 частини домоволодіння з кожного по 18 220 грн. 50 коп. та стягнути з відповідачів на її користь понесені нею судові витрати.

Заочним рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.09.2014 року позовні вимоги задоволені.

Суд припинив право власності ОСОБА_4 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1, яка належить їй на підставі договору дарування від 07.11.2002 року.

Суд визнав за ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2), право власності на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1, за кожним по 1/12 частині.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в рахунок компенсації вартості 1/6 частини домоволодіння АДРЕСА_1, 18 220 грн. 50 коп.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в рахунок компенсації вартості 1/6 частини домоволодіння АДРЕСА_1, 18 220 грн. 50 коп.

Суд стягнув солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у сумі 1 539 грн. 45 коп., що складаються з судового збору в розмірі 364 грн. 41 коп. та витрат на проведення експертизи в розмірі 1 175 грн. 04 коп. (а.с.130-131).

З таким рішенням не погодилися відповідачі та звернулися з апеляційною скаргою в якій ставлять питання про скасування рішення суду, та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 364 ЦК України, на яку послався суд, задовольняючи позовні вимоги, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначена норма закону визначає порядок добровільного виділу співвласнику частки в натурі у спільному майні, однак суд цього не врахував і стягнув грошову компенсацію з відповідачки поза її волею.

Примусове припинення у співвласника права на частку у спільній власності передбачається ст. 365 ЦК України.

Проте позов заявлений на підставі ст. 364 ЦК України, а суд з власної ініціативи не вправі змінювати підстави позову.

Крім того, відповідно до ч.4 та 5 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.09.1993 року ОСОБА_4 виділено в натурі у домоволодінні АДРЕСА_1 в будинку «А-1»: кімнати «1-2», «1-3», «1-6» загальною площею 20,9 м2, сіни «1-1» площею 6,4 м2, з надвірних будівель 1/2 частину літньої кухні «Б» (приміщення I з основним входом), сарай «В», погріб під «В» з залишенням огорожі «1-2» в спільному користуванні, ОСОБА_6 виділено в натурі в будинку «А-1»: кімнати 1-4, 1-5 загальною площею 27,3 м2, з надвірних будівель 1/2 частину літньої кухні «Б» (приміщення I з основним входом), сарай «Г», убиральню «Д», з залишенням огорожі «1-2» в спільному користуванні (а.с.9-10).

Спадкоємцями майна ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року в рівних долях є: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с.14).

Договором дарування ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар належну ОСОБА_7 на праві приватної власності 1/6 частку житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.13).

У відповідності до висновку експерта визначити варіанти поділу приміщень в будинку А-1 домоволодіння АДРЕСА_1 технічно неможливо, оскільки не можливо виконати вимоги ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення».

В спірному будинку проживають відповідачі, яки визнають право позивачки на належну їй частку домоволодіння і не створюють перешкод у користуванні нею.

Згідно висновку експерта можливо приєднання 1/6 частки позивачки до належній їй 1/2 частини домоволодіння.

Крім того, дії, щодо перепланування домоволодіння згідно рішення суду від 24.09.1993 року не виконані й фактично домоволодіння не розподілене (а.с.10).

Позивачці належить 1/2 частини спірного домоволодіння, спроб користуватися належною їй часткою (1/6) у в даному будинку не робить, вважаючи, що потреби в цьому не має. Не потребує і не бажає поліпшення своїх житлових умов за рахунок частки позивачки і відповідачі. До того ж відповідачі неспроможні сплатити позивачці грошову компенсацію за її частку в квартирі.

За таких обставин присудження за рішенням суду грошової компенсації частки позивачки, яка бажає виділу, з відповідачів, які сплатити таку компенсацію неспроможні, та визнання за останніми всупереч їх волі права власності на частку позивачки є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що є неприпустимим.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та, правильно встановивши фактичні обставини справи, неправильно застосував матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Оскільки, як встановлено судом, відповідачіне згодніна стягнення з нихна користь позивачки грошової компенсації за належну останній частку в спільній частковій власності на домоволодіннята набуття таким чином права власності на належну їй частку, то в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права власності на 1/6 частину домоволодіння, визнання за відповідачами права власності, стягнення компенсації вартості 1/6 частини домоволодінняслід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2014 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (третя особа - ОСОБА_5) про поділ частини домоволодіння в натурі.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: