Номер провадження: 22-ц/785/5407/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Кононенко Н.А.

ОСОБА_2

при секретарі Феленко В.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Одеської міської ради, ОСОБА_5 про визнання права власності та поділ домоволодіння, зустрічним позовом ОСОБА_5 (правонаступник ОСОБА_6) до ОСОБА_3 про визнання права власності на реконструйовані будинки за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2009 року,

встановила:

20 серпня 2009 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на житлові будинки літ.О та літ.Р за адресою: м. Одеса, вул. Хаджибеївська дорога, 241, посилаючись на те, що вона їх реконструйована з дотриманням будівельних норм та правил.

ОСОБА_5 звернулась до суду з зустрічним позовом посилаючись на те, що їй на праві власності належить 2/3 частини домоволодіння №241 по вул. Хаджибеївська дорога у м. Одесі. Вона просила виділити її 2/3 частини домоволодіння в натурі, а також визнати за нею право власності на реконструйовані житлові будинки літ.О та літ.Р, які також виділити у окреме домоволодіння.

У подальшому ОСОБА_3 уточнила підстави та предмет свого позову та спільно з ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, Одеської міської ради про визнання права власності та поділ домоволодіння. На обгрунтування свого позову ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зазначили, що на місці зруйнованих будівель та споруд, якими колись користувався померлий ОСОБА_8, вони побудували житлові будинки літ.О та літ.Р, а також гараж літ.С. Це будівництво було здійснено без належного проекту та дозволу, але ОСОБА_5 як одноособовий користувач земельної ділянки проти такого будівництва не заперечувала.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 послалась на те, що будівництво житлових будинків літ.О та літ.Р, а також гаражу літ.С здійснено з дотриманням будівельних норм та інших правил на земельній ділянці, яка призначена саме для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, права інших осіб при цьому порушено не було, а домоволодіння № 241 по вул. Хаджибеївська дорога у м. Одесі є подільною річчю, позивачка ОСОБА_3 просила суд визнати її право власності на житловий будинок літ.Р, загальною площею 98,2 кв.м, житловою площею 39,8 кв.м, та гараж літ.С. які виділити в окреме самостійне домоволодіння з земельною ділянкою площею 564 кв.м, а позивачка ОСОБА_6 просила суд визнати її право власності на житловий будинок літ.О, загальною площею 82,3 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, який виділити в окреме самостійне домоволодіння з земельною ділянкою площею 359 кв.м.

Сторони в судове засідання не зявились.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2009 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено.

Суд першої інстанції:

Визнав право власності ОСОБА_3 на житловий будинок літ.Р, загальною площею 98,2 кв.м, житловою площею 39,8 кв.м, та гараж літ.С заадресою: місто Одеса, вулиця Хаджибеївська дорога, 241.

Визнав право власності ОСОБА_6 на житловий будинок літ.О, загальною площею 82,3 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, за адресою: місто Одеса, вулиця Хаджибеївська дорога, 241.

Поділив домоволодіння №241 по вулиці Хаджибеївська дорога у місті Одесі між його співвласниками та припинити право спільної власності на нього ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6.

Визнав право власності ОСОБА_5 на домоволодіння №241 по вулиці Хаджибеївська дорога у місті Одесі, яке розташовано на земельній ділянці площею 635 кв.м та складається з житлового будинку літ.А загальною площею 80,1 кв.м, житлової площею 28,5 кв.м, сараїв літ.В, Д, Н, П, вбиральні літ. Т, Ж, гаражу літ.З, навісів літ.К, М, 3У, теплиці III, вимощення І, огорожі №1.

Визнав право власності ОСОБА_3 на домоволодіння №241-а по вулиці Хаджибеївська дорога у місті Одесі, яке розташовано на земельній ділянці площею 564 кв.м та складається з житлового будинку літ.Р, загальною площею 98,2 кв.м, житловою площею 39,8 кв.м, та гаражу літ.С.

Визнав право власності ОСОБА_6 на домоволодіння №241-6 по вулиці Хаджибеївська дорога у місті Одесі, яке розташовано на земельній ділянці площею 359 кв.м та складається з житлового будинку літ.О, загальною площею 82,3 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м.

Рішення є підставою для реєстрації права власності ОСОБА_5 на домоволодіння №241 по вулиці Хаджибеївська дорога у місті Одесі, яке розташовано на земельній ділянці площею 635 кв.м та складається з житлового будинку літ.А загальною площею 80,1 кв.м, житлової площею 28,5 кв.м, сараїв літ.В, Д, Н, П, вбиральні літ. Т, Ж, гаражу літ.З, навісів літ.К, М, З7, У, теплиці III, вимощення І. огорожі №1, права власності ОСОБА_3 на домоволодіння №241-а по вулиці Хаджибеївська дорога у місті Одесі, яке розташовано на земельній ділянці площею 564 кв.м та складається з житлового будинку літ.Р, загальною площею 98,2 кв.м, житловою площею 39,8 кв.м, та гаражу літ.С, та права власності ОСОБА_6 на домоволодіння №241-6 по вулиці Хаджибеївська дорога у місті Одесі, яке розташовано на земельній ділянці площею 359 кв.м та складається з житлового будинку літ.О, загальною площею 82,3 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, просить рішення суду скасувати, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення вищевказаного позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

ОСОБА_5 є власником 1/3 домоволодіння № 241 по вулиці Хаджибеївська дорога у місті Одесі на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано четвертою одеською державною нотаріальною конторою 12 серпня 1991 року та зареєстровано у реєстрі за №1-4290 та 1/3 частини цього домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано четвертою одеською державною нотаріальною конторою 13 вересня 2003 року за №2-729.

Інша 1/3 частина домоволодіння №241 по вулиці Хаджибеївська дорога у місті Одесі належить ОСОБА_9 на підставі рішення народного суду 2-ої ділянки Ленінського району від 04 листопада 1957 року.

Після смерті ОСОБА_8, ніхто з його спадкоємців або спадкоємців його матері ОСОБА_9 на частку останньої у домоволодінні не претендував.

Згідно з технічною документацією в нинішній час домоволодіння №241 по вулиці Хаджибеївська дорога у місті Одесі складається з:

1)частки ОСОБА_5, яка розташована на земельній ділянці площею 635 кв.м та складається з житлового будинку літ. А загальною площею 80,1 кв.м, житлової площею 28,5 кв.м, сараїв літ. В, Д, Н, П, вбиральні літ. Т, Ж, гаражу літ. З, навісів літ. К, М, З, У, теплиці III, вимощення І, огорожі №1.

2)частки ОСОБА_3, яка розташована на земельній ділянці площею 564 кв.м та складається з житлового будинку літ. Р, загальною площею 98,2 кв.м, житловою площею 39,8 кв.м, та гаражу літ. С.

3)частки ОСОБА_6 яка розташована на земельній ділянці площею 359 кв.м та складається з житлового будинку літ. О, загальною площею 82,3 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м.

Наявність зареєстрованого права власності померлої ОСОБА_9 на вже неіснуючу частину домоволодіння та неможливість припинення такого права власності, зачіпає інтереси інших співвласників та осіб, що здійснили забудову певної частини земельної ділянки домоволодіння.

З врахуванням обставин справи, суд першої інстанції вказав, що право власності ОСОБА_9 на 1/3 частину домоволодіння №241 по вулиці Хаджибеївська дорога у місті Одесі має бути припинено у звязку із знищенням зазначеного нерухомого майна.

Будівництво житлових будинків літ.О та літ.Р та надвірних споруд здійснено з дотриманням будівельних норм та інших правил.

При цьому, районний суд зазначив, що внаслідок здійснення самовільного будівництва житлових будинків літ.Р та літ.О та гаражу літ.С права суміжних землекористувачів порушено чи обмежено не було, таке самовільне будівництво було здійснено з дотриманням будівельних правил та норм за кошти позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6, тому їх позов в частині визнання права власності на новозбудоване нерухоме майно підлягає задоволенню.

Оскільки, виділ своїх часток бажають здійснити всі співвласники домоволодіння, то заявлені ними вимоги про виділ їх часток в натурі мають бути задоволені в саме заявлених межах, але шляхом поділу домоволодіння між усіма його співвласниками.

З врахуванням того, що поділ домоволодіння не порушує прав та законних інтересів сторін та він фактично вже відбувся в натурі, суд першої інстанції дійшов до висновку, що домоволодіння №241 по вулиці Хаджибеївська дорога у місті Одесі у його нинішньому стані має бути поділено між ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на три окремих самостійних домоволодіння з визначенням їм різних адресних номерів.

Судова колегія вважає, що з вищевказаним рішенням суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд порушив норми процесуального права.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до невірного вирішення справи, а тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п. 1-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або осопорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності особи є її право на майно, яке воно здійснює відповідно до закону.

Як вбачається зі ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" передбачено, що будівництво (реконструкція) об'єкту здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів.

У процесі проведення самовільної добудови будівлі, без узгодження проектної документації й одержання дозволу на її здійснення позивачкою порушено ст. 5 Закону України "Про основи містобудування", ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність", ст. ст. 24, 26 Закону України "Про планування і забудову території".

Ч. 1 ст. 376 ЦК України, визначені підстави, за якими будівництво (реконструкція) житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна визнається самочинним, а саме, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Судом встановлено, що позивачами в обґрунтування своїх позовних вимог не надані документи, які підтверджували б законність виконаної реконструкції.

Правилами ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинне збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочине будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена на для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власноті на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом предбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власноті вникає з моменту державної реєстрації.

Механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об"єктів визначено постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року № 923 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об"єктів".

Згідно з п.п. 4, 9, 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цмвільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва", при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Самочинним також вважаєтся будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Будівництвом обєкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких обєктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови.

Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35-37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того обєкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії обєкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону.

Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоровю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

У справах, повязаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга ст. 376 ЦК України).

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобовязані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки правовим підставам для звернення позивачів до суду із заявленими вимогами, оскільки чинним законодавством предбачено іншу процедуру прийняття в експлуатацію новоствореного нерухомого майна, порядок проведення державної реєстрації та оформлення права власності на нього.

Матеріали даної справи не містять даних щодо зіернення позивачів до органів місцевого самоврядування стосовно узаконення самочинного будівництва, а також про відмову цих органів у вирішенні спірного питання, а тому вищевказані висновки суду першої інстанції є хибними.

06 жовтня 2009 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 був укладений договір купівлі-продажу нерухомості.

Згідно цього договору, Богданов .O.A. продав, а ОСОБА_11 купив будинок за адресою: м. Одеса, вул. Хаджибеївська дорога, 241 (а.с. 136).

Суд першої інстанції, розглядаючи дану справі, не залучив вищевказану особу до участі у даній справі, чим порушив права ОСОБА_11 та ОСОБА_7

Також з матеріалів даної справи вбачається, що:

- інспекція державного будівельного архітектурного контролю в Одеській області видавала відповідно ОСОБА_3, ОСОБА_10 приписи стосовно самовільного будівництва житлових будинків за адресою: м. Одеса, вул. Хаджибеївська дорога, 241-а, м. Одеса, вул. Хаджибеївська дорога, 241-б (а.с. 125-126). Даних про виконання вищевказаними особами зазначених вище приписів у суду не має;

- відсутні відомості про відведення у власність (користування) земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Хаджибеївська дорога, 241 (а.с. 127- 128).

При цьому, судова колегія зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивачі не довели ті обставини, на які вони посилались як на підставу своїх вимог щодо вищевказаних позовів, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу.

На підставі всього вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1-4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити повністю.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Одеської міської ради, ОСОБА_5 про визнання права власності та поділ домоволодіння, зустрічним позовом ОСОБА_5 (правонаступник ОСОБА_6) до ОСОБА_3 про визнання права власності на реконструйовані будинки - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_12 права власності на житловий будинок літ.Р, загальною площею 98,2 кв.м, житловою площею 39,8 кв.м, та гараж літ.С заадресою: місто Одеса, вулиця Хаджибеївська дорога, 241,визнання за ОСОБА_6 права власності на житловий будинок літ.О, загальною площею 82,3 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, за адресою: місто Одеса, вулиця Хаджибеївська дорога, 241,визнання за ОСОБА_5 права власності на домоволодіння №241 по вулиці Хаджибеївська дорога у місті Одесі, яке розташовано на земельній ділянці площею 635 кв.м та складається з житлового будинку літ.А загальною площею 80,1 кв.м, житлової площею 28,5 кв.м, сараїв літ.В, Д, Н, П, вбиральні літ. Т, Ж, гаражу літ.З, навісів літ.К, М, 3У, теплиці III, вимощення І, огорожі №1,визнання за ОСОБА_12 права власності на домоволодіння №241-а по вулиці Хаджибеївська дорога у місті Одесі, яке розташовано на земельній ділянці площею 564 кв.м та складається з житлового будинку літ.Р, загальною площею 98,2 кв.м, житловою площею 39,8 кв.м, та гаражу літ.С., визнання за ОСОБА_6 права власності на домоволодіння №241-6 по вулиці Хаджибеївська дорога у місті Одесі, яке розташовано на земельній ділянці площею 359 кв.м та складається з житлового будинку літ.О, загальною площею 82,3 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, поділу домоволодіння №241 по вулиці Хаджибеївська дорога у місті Одесі між його співвласниками та припиненні права спільної власності на нього ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_6 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді

ОСОБА_13

ОСОБА_14

ОСОБА_2