Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про визнання незаконними рішень сільської ради, припинення права власності на частку у спільному майні, виділ в натурі частки із спільного майна, визначення порядку користування земельною ділянкою

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що йому на підставі договору дарування від 25 травня 1991 року належить 48/100 жилого будинку АДРЕСА_1, відповідачці ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 4 квітня 1974 року належить 1/2 цього будинку, а відповідачці ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину належить 2/100 будинку. Посилаючись на те, що частка ОСОБА_5 у праві власності на житловий будинок є незначною, реально в натурі не може бути виділена, позивач просив припинити право власності ОСОБА_5 на 2/100 частин житлового будинку, визнати за ним право власності на цю частину житлового будинку.

Крім того, зазначав, що у них з ОСОБА_4 виникають спори щодо користування будинковолодінням, господарськими будівлями і земельною ділянкою та просив поділити в натурі між ним та ОСОБА_4 будинок і господарські будівлі відповідно до 1/2 частини кожного та встановити порядок користування присадибною ділянкою.

Доповнивши позовні вимоги, позивач просив визнати незаконними та скасувати рішення виконкому Молодіжненеської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 13 січня 1994 року №5 в частині передачі ОСОБА_4 безкоштовно у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд земельну ділянку площею 0,096 га по АДРЕСА_1 та рішення від 29 травня 1997 року №70 про передачу йому (позивачу) безкоштовно у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку земельну ділянку площею 0,07 га, визначити порядок користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог у цій частині позивач зазначав, що до 1994 року за будинком рахувалася земельна ділянка площею 0,1716 га. Відповідачці ОСОБА_4 у 1994 році із земельної ділянки 0,16га передано у власність 0,096 га, а йому у 1997 році із земельної ділянки 0,16 га передано 0,07га. Вищезазначені рішення виконавчого комітету Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області прийняті з перевищенням компетенції та суперечать положенням ст. 42 Земельного Кодексу України в редакції Закону 1991 року, без врахування розміру часток співвласників у праві власності на житловий будинок, без визначення меж кожної із цих ділянок, а тому є незаконними.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від

18 березня 2014 року позов задоволено частково.

Припинено право власності ОСОБА_5 на 2/100 части жилого будинку з господарськими будівлями у АДРЕСА_1. Визнано право власності за ОСОБА_3 право власності на вказані 2/100 жилого будинку з господарськими будівлями.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року змінено рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2014 року та ухвалено нове рішення про задоволення позову про визнання незаконними рішень Мололіжненської сільської ради, про виділ в натурі частки із спільного майна , визначення порядку користування земельною ділянкою.

Визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Молодіжненської сільської ради № 5 від 13 січня 1994 року в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,096 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Молодіжненської сільської ради № 70 від 29 травня 1997 року в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,07 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_3 у власність та користування відповідно до висновку № 144/2008 судової будівельно-технічної експертизи від 14 липня 2008 року приміщення житлового будинку літ. «А», що розташований за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 44,11 кв.м, що складається з приміщення 1-1 веранда, площею 10 кв.м, приміщення 1-2 - житлова, площею 17,5 кв.м, приміщення 3-1, житлова, площею 12,21 кв.м, приміщення І - коридор, площею 4,4 кв.м, господарські будівлі та споруди - вбиральня літ «Д», навіс літ «И», гараж під літ «В».

Виділено ОСОБА_4 у власність та користування приміщення житлового будинку літ. «А», що розташований за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 43,58 кв.м, що складається з приміщення 2-4, житлова, площа 8,6 кв.м, приміщення 2-5, житлова, площею 16,7 кв.м, приміщення II - веранда, площею 2,0 кв.м, приміщення III - веранда, площею 7,4 кв.м, приміщення IV - кухня, площею 8,88 кв.м та господарські споруди - сарай під літ. «Е», літню кухню літ «Ж», навіс літ. «К», сарай літ «Л». Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 грошову компенсацію за недостающі площі господарських споруд у розмірі 1 664 грн.

Встановлено земельні сервітути по відношенню до території земельної ділянки співвласника Ѕ частини - ОСОБА_3 на відстані 1 м від житлового будинку літ. «А», площею 3,3 кв.м, виділено співвласнику Ѕ частини ОСОБА_4 20,11 кв.м для обслуговування приміщень житлового будинку літ. «А».

Встановлено ОСОБА_3 межі порядку користування земельною ділянкою, що визначено на малюнку № 11 на стр. 90 висновку № 144/2008 судової будівельно-технічної експертизи від 14 липня 2008 року, від точки 12 - від кута паркану зі сторони АДРЕСА_1 по прямій лінії на відстані 13,41 м по межі паркану зі сторони дороги до точки 1, з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 1,21 м до точки 11; від указаної точки по прямій лінії на відстані 3,44 м по зовнішній стіні житлового будинку літ «А» до точки 10; з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 5,1 м по внутрішній стіні житлового будинку літ «А», що розподіляє приміщення: 2-5 - житлова, площею 16,7 кв.м, що знаходяться в користуванні співвласника Ѕ частини ОСОБА_4 від приміщення 3-1 житлова, площею 12,21 кв.м, що знаходиться в користуванні ОСОБА_3 з 48/100 частками до точки 9; з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 7,24 м по зовнішній стіні житлового будинку літ «А» до точки 8; з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 0,90 м по зовнішній стіні житлового будинку літ «А» до точки 7; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 10,97 м до точки 6-2; з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 0,21 м до точки 6-1 з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 44,76 м до точки 6; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 9,84 м до точки 16; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 49,54 м. по межі паркану до точки 15; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 1,89 м по межі паркану до точки 14; з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 28,26 м по межі паркану до точки 13; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 18,54 м по межі паркану зі сторони АДРЕСА_1 до першочергової точки відліку - точки 12.

Встановлено ОСОБА_4 межі порядку користування земельною ділянкою, що визначено на малюнку № 11 на стор. 90 висновку № 144/2008 судової будівельно-технічної експертизи від 14 липня 2008 року, від точки 1 по прямій лінії на відстані 19,57 м по межі паркану зі сторони дороги до точки 2; з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 4,6 м по межі паркану зі сторони дороги до точки 3; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 46,58 м по межі паркану зі сторони дороги до точки 4; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 12,1 м по межі паркану до точки 5; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 3,9 м по межі паркану до точки 6; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 44,76 м до точки 6-1; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 0,21 м до точки 7; з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 0,90 м по зовнішній стіні житлового будинку літ «А» до точки 8; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 7,24 м по зовнішній стіні будинку «А» до точки 9; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 5,1 м по внутрішній стіні житлового будинку літ «А», що розділяє приміщення: 2-5 житлова, площею 16,7 кв.м, що знаходиться в користуванні ОСОБА_4 з Ѕ частини від приміщення 3-1, житлова, площею 12,21 кв.м, що знаходиться у користуванні ОСОБА_3 з 48/100 частками до точки 10; з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 3,44 м по зовнішній стіні житлового будинку літ «А» до точки 11; з наступним продовженням по прямій лінії на відстані 1,21 м до першочергової точки відліку - точки 1.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі судом першої інстанції встановлено, що жилий будинок по АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_7 і був розташований на земельній ділянці державного підприємства учбового господарства ім. А.В. Трофимова.

27 травня 1971 року ОСОБА_7 подарував ОСОБА_8 Ѕ частину вказаного жилого будинку, крім того, останньому була надана в користування частина присадибної земельної ділянки площею 0,08 га.

04 квітня 1974 року ОСОБА_8 продав належну йому Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами ОСОБА_4 та наказом директора учгоспу ім. А.В. Трофимова їй була надана в користування частина присадибної земельної ділянки площею 0,08 га, яка раніше перебувала в користуванні у ОСОБА_8

В порядку спадкування за законом після смерті батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом право власності в рівних частках, тобто по ј частині, на другу половину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами набули

ОСОБА_10 і ОСОБА_5

27 липня 1978 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 продала ОСОБА_11 належні їй 23/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами. Після укладення цієї угоди у власності ОСОБА_5 залишилось 2/100 частин жилого будинку.

Наказом № 221 директора учгоспу ім. А.В. Трофимова від 22 липня 1978 року за ОСОБА_12 була закріплена земельна ділянка площею 0,10 га. Наказом директора учгоспу ім. А.В. Трофимова від 12 вересня

1979 року № 294 змінено наказ від 22 липня 1978 року і закріплено за ОСОБА_12 присадибну земельну ділянку площею 0,14 га, а

ОСОБА_10 надана у користування земельна ділянка 0,07га.

25 травня 1991 року на підставі договору дарування ОСОБА_12 та ОСОБА_10 подарували позивачу ОСОБА_3 свої частки житлового будинку, тобто 48/100 часток. За цими частками жилого будинку станом на той час було 0,07 га присадибної земельної ділянки.

На момент звернення ОСОБА_3 із позовом йому належали 48/100 частки будинку, ОСОБА_4 - 50/100 частки, ОСОБА_5 - 2/100.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Питання щодо припинення 2/100 частки ОСОБА_5 у спільній власності на будинок по АДРЕСА_1 та визнання права власності на цю частку за ОСОБА_3 вирішено із правильним застосуванням наведеної норми, з урахуванням нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_5, частка якої припинилася, із якої вбачається отримання нею грошової компенсації вартості частки.

Доводів про неправильність вирішення позову в цій частині у касаційній скарзі не наведено, підстав для виходу за межі касаційної скарги немає, а тому в цій частині рішення апеляційного суду залишається без змін.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 367 ЦК України).

Учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-12цс13 від 03 квітня 2013 року).

Враховуючи те, що здійснення особою самочинного будівництва відповідно до положень ст. 376 ЦК України не породжує у неї права власності на таке майно, самочинно збудовані об'єкти нерухомого майна поділу у порядку ст. 367 ЦК України не підлягають.

Вказана норма врахована, як експертом при визначенні порядку поділу спірного будинку в натурі між співвласниками, так і судом апеляційної інстанції, самочинно зведений позивачем тамбур літ. а і, гараж літ. М, як і самовільний душ ОСОБА_4 при поділі будинку не враховані, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.

За змістом ч. 3 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Доказів незаконності проведених ОСОБА_3 перепланувань у частині будинку, яка належить йому, у справі немає, переплановані приміщення виділено йому без зміни розміру часток сторін у праві спільної часткової власності на будинок.

Щодо поділу господарських будівель і споруд, то суд належним чином не перевірив доводи ОСОБА_4 про те, що гараж «В» належить їй. Виділивши ОСОБА_3 гараж «В», апеляційний суд не звернув уваги на наявний у справі паспорт від 05 червня 1981 року (Т. 1, а. с. 263), у якому зазначено, що ОСОБА_4 придбала збірний металевий гараж, за змістом висновку експертизи спірний гараж «В» також є металевим. Суд не встановив, чи є зазначений у паспорті на а.с.263 гараж та виділений позивачу гараж «В» однією й тією ж будівлею, не мотивував свої висновки щодо виділення гаражу «В» саме ОСОБА_3

Крім того, у рішенні суду, ухваленого на підставі ст. 367 ЦК України, має зазначатися загальна вартість виділеної частки будинковолодіння кожній із сторін у справі, а також вартість кожного приміщення будинку, кожної надвірної будівлі і споруди, що підлягають поділу, із якої вбачався б розмір розходження від ідеальних часток, що компенсується другому із співвласників, частка якого внаслідок поділу майна зменшилася, а в даному випадку й розмір приміщень та будівель, оскільки із висновку експерта вбачається, що при розрахунку ним бралися до уваги розмір, із врахуванням якого вираховувалася вартість.

Разом з тим, рішення апеляційного суду у частині поділу будинку та надвірних будівель до нього таким вимогам не відповідає, у судовому рішенні не вказано вартість поділеного між сторонами у домоволодінні та не мотивовано, у зв'язку з чим у ОСОБА_4 виник обов'язок компенсувати ОСОБА_3 1 664 грн .

З огляду на викладене, рішення апеляційного суду у частині поділу будинковолодіння та стягнення компенсації скасовується на підставі ст. 338 ЦПК України із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Що стосується вирішення позову про визнання незаконними рішень сільської ради та визначення порядку користування земельною ділянкою, необхідно зазначити таке.

Визначивши порядок користування земельною ділянкою, апеляційний суд не зазначив якого загального розміру земельна ділянка піддягає виділенню сторонам у користування та яким документом підтверджено цей розмір, а також який загальний розмір земельної ділянки виділено кожній із сторін - позивачу та відповідачці ОСОБА_4

Встановлено, що рішенням № 5 виконавчого комітету Молодіжненської сільської ради від 13 січня 1994 року ОСОБА_4 передано безкоштовно у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд земельну ділянку площею 0,096 га по АДРЕСА_1.

29 травня 1997 року за заявою ОСОБА_3 виконавчий комітет Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області прийняв рішення № 70 про передачу позивачу ОСОБА_3 безкоштовно у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку земельну ділянку площею 0,07 га.

Рішенням Молодіжненської сільської ради V скликання ХХХІ сесії від 19 листопада 2009 року № 1644-V за домоволодінням по АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку загальною площею 0, 1771 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд згідно схеми фактичного обміру земельної ділянки. У рішенні ради зазначено, що після завершення цивільної справи, що переглядається, необхідно привести рішення виконавчого комітету Молодіжненської сільської ради від 13 січня 1994 року № 5 та рішення виконавчого комітету Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 70 від 29 травня 1997 року у відповідність до норм діючого законодавства, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2009 року № 1112 «Про додаткові заходи щодо безоплатного оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки». При цьому рішення виконкому від 13 січня 1994 року та рішення від 29 травня 1997 року не скасовані.

Пославшись на те, що оскаржуваними рішеннями виконкому при вирішенні питання про передачу земельних ділянок у власність позивачу, а раніше ОСОБА_4, не взято до уваги належних кожному з них частки у будинку, апеляційний суд не звернув уваги на те, що сторони стали власниками часток будинку не одночасно, як і попередні власники і що після набуття власності кожним співвласником частки будинку вирішувалося питання про надання у користування земельної ділянки певного розміру. Апеляційним судом не встановлено, який загальний розмір земельної ділянки при будинковолодінні був закріплений у передбаченому законом порядку на час придбання частки будинку відповідачкою ОСОБА_4, на час придбання частки будинку позивачем, а також на час прийняття виконкомом оскаржуваних рішень.

Ухвалюючи рішення щодо спору про земельну ділянку, апеляційний суд не звернув уваги на те, що частка позивача у будинку збільшилася лише за судовим рішенням у справі, що розглядається, станом на 29 травня 1997 року він мав у власності 48/100 частки будинку.

Вирішуючи спір про недійсність рішень виконавчого комітету Молодіжненської сільської ради від 13 січня 1994 року № 5 та № 70 від 29 травня 1997 року, апеляційний суд дійшов висновку про невідповідність вказаних актів вимогам ст. 22 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», що передбачала вирішення питання щодо регулювання земельних відносин виключно на пленарних засіданнях Ради народних депутатів, що свідчить про вихід виконавчого комітету Молодіжненської сільської ради за межі своїх повноважень у момент прийняття оскаржуваних рішень.

Із такими висновками погодитися не можна.

За змістом ст. 3 ЗК України у редакції станом на 13 січня 1994 року та на 29 травня 1997 року, власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

На підставі вказаної норми Молодіжненська сільська рада народних депутатів своїм рішенням від 29 грудня 1992 року № 112 передала повноваження щодо надання та вилучення земельних ділянок виконавчому комітету Молодіжненської сільської ради народних депутатів (Т. 3, а. с. 81). Наведена ст. 3 ЗК України діяла у такій же редакції й станом на 29 грудня 1992 року.

Дійшовши висновку про недійсність оспорюваних рішень виконавчого комітету на підставі ст. 22 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», апеляційний суд не звернув уваги, що питання передачі виконкому повноважень щодо надання та вилучення земельних ділянок вирішено на тринадцятій сесії Молодіжненської сільської ради народних депутатів від 29 грудня 1992 року рішенням №112, та не врахувавінших норм матеріального закону (ст.3 ЗК України), що визначають повноваження сільських рад та їх виконавчих органів зокрема у галузі земельних відносин, та дійшов передчасного висновку про обґрунтованість позову в цій частині.

Обгрунтовуючи рішення про визнання незаконними рішень виконкому, апеляційний суд послався також на рішення сільради від 19 листопада

2009 року, не звернувши уваги на те, що зазначеним рішенням оскаржувані позивачем рішення не змінені та не скасовані.

У суді першої інстанції ОСОБА_4 заявила про застосування до вимог ОСОБА_3 строків позовної давності. Пропуск позовної давності, заявленої стороною спору, є самостійною підставою відмови у його задоволенні у разі обґрунтованості позовних вимог та неповажності причин пропуску цього строку.

Задовольняючи позов у частині оскарження рішень виконавчого органу сільської ради, апеляційний суд не з'ясував, коли позивач дізнався про порушення своїх прав цими рішеннями, та не перевірив наявність підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності до вимог позивача у вказаній частині.

Що стосується вимог позивача про поділ будинку, припинення права власності на частку будинку та визнання права власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, то співвласник будинку/земельної ділянки не позбавлений відповідно до ст. 88 ЗК України, ст. ст. 365, 367 ЦК України звернутися із такими вимогами до суду у будь-який час без обмеження строками давності.

Правильність вирішення позову про визначення порядку користування земельною ділянкою залежить від розгляду позовних вимог щодо оскарження рішень виконавчого органу сільської ради, тому рішення суду апеляційної інстанції скасовується як у частині визнання недійсними рішень виконкому про передачу позивачу та відповідачці ОСОБА_4 земельних ділянок у власність, так і в частині визначення порядку користування земельною ділянкою із передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року скасувати у частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про виділ в натурі частки із спільного майна, визнання незаконними рішень виконкому сільської ради, визначення порядку користування земельною ділянкою, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко