Справа № 750/4587/15-ц
Провадження № 2/750/1826/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова

у складі судді Логвіної Т.В.,

при секретарі Примак Т.В.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "МПТ" про визнання недійсними договорів,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "МПТ" та після зміни підстави позову просить на підставі ст. 233 ЦК України визнати недійсними договір №1056-12 від 09.11.2012 року про переведення боргу за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №686-11 від 21 червня 2011 року та договір №8/686-11/1057 від 09.11.2012 року про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №686-11 від 21 червня 2011 року, оскільки такі були укладені під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах для ТОВ «МПТ» та є такими, що порушують законні права та інтереси позивача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов.

Представник відповідача ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Представник відповідача ТОВ «МПТ» в судове засідання не зявився.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21 червня 2011 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Вена» був укладений Кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 686-11 від 21 червня 2011 року.

У відповідності до умов Кредитного договору, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» надав ТОВ «Фірма «Вена» кредит у сумі 72500000,00 грн.

09 листопада 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ТОВ «Фірма «Вена» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Севен Систем», правонаступником якого є ТОВ «МПТ», було укладено договір про переведення боргу № 1056-12, згідно якого ТОВ «МПТ» прийняло на себе зобовязання по Кредитному договору від 21.06.2011 року.

У звязку з укладенням Договору про переведення боргу, були внесені відповідні зміни до Кредитного договору стосовно заміни сторони зобовязання з ТОВ «Фірма «Вена» на ТОВ «МПТ».

Таким чином ТОВ «МПТ» зобовязалось повернути ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» кредит не пізніше 25 грудня 2014 року у відповідності до графіку, сплачувати Банку, відповідно до п. 3.2. Кредитного договору, проценти за користування кредитом в розмірі 19 % річних, щомісячно комісію за управління кредитною лінією в розмірі 0,1 % від ліміту кредитної лінії згідно п. 3.1. Кредитного договору. У випадку невиконання умов Кредитного договору, ТОВ «МПТ» взяло на себе зобовязання у відповідності до п. 5.3. Кредитного договору сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період прострочення.

З метою забезпечення виконання ТОВ «МПТ» зобовязань по Кредитному договору 09 листопада 2012 року було укладено договір поруки з Позивачем.

Частина 1 статті 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин,

вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної

домовленості представника однієї сторони з другою стороною або

внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.09.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

В судовому засіданні позивачем не надано жодного доказу, що оспорювані договори були укладені під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, а саме загрози банкрутства для усунення або зменшення яких необхідно було укласти такий правочин.

Відповідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи те, що у порушення наведеної норми позивач не надає безспірних доказів того, що договір про переведення боргу та договір про внесення змін вчинено під впливом тяжкої для сторони обставини і на вкрай невигідних умовах, беручи до уваги те, що позивач не є стороною укладених договорів, його права не порушені, позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 81, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення в порядку ч. 1 статті 294 ЦПК України.

Суддя