Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.05.2015 Справа №607/16925/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

прокурора Хоми І.А.

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись на те, що відповідач вже понад чотири роки не спілкується з дітьми, не цікавиться їх станом здоров'я, не виконує своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню дітей. Вважає, що батько самоусунувся від виховання своїх дітей, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітніх - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також, позивачка просить збільшити розмір аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей, визначивши його в сумі по 500 грн. на кожну дитину, посилаючись на те, що розмір аліментів, визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.11.2012 року є незначним, не задовольняє потреб дітей у харчуванні та медичному забезпеченні.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та обґрунтовуючи їх пояснили, що відповідач по справі, після розірвання шлюбу між сторонами, ОСОБА_2 не спілкується з дітьми, не надає жодної матеріальної допомоги на їх утримання, не цікавиться життям дітей. Розмір аліментів, призначений згідно рішення суду від 06.08.2009 р. та змінений рішенням суду від 22.11.2012 р. є незначним, оскільки з 2012 року потреби дітей у належному забезпеченні збільшилися.

Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з»явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідачем суду подано висьмові пояснення відповідно до яких він просить відмовити у позові у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.

Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про попередження ОСОБА_2 щодо належного виконання батьківських обов»язків стосовно малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Прокурор, з врахуванням інтересів неповнолітніх дітей, не заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, видане 02.07.2010 р. Відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області).

У даному шлюбі у них народилися: дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження НОМЕР_2, видане відділом РАГСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області) та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження НОМЕР_3, видане відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції).

Позивачка ОСОБА_1 разом із дочкою ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, що стверджується Довідкою №492 від 19.09.2014 року, виданою ЖЕК №13 ЖБК.

Як вбачається із довідки №401 від 06 вересня 2014 року, виданої Тернопільською ЗОШ І-ІІІ ступенів №16 ім. В.Левицького Тернопільської міської ради Тернопільської області, за період навчання учениці 7-Б класу ОСОБА_3, а саме із 01.09.2008 року по даний час, її батько ОСОБА_2 жодного разу не відвідував дитину в школі, не був присутній на батьківських зборах, не цікавився у дирекції школи, класного керівника, вчителів, навчанням та вихованням своєї дочки.

Згідно із довідкою №17 від 17 лютого 2015 року, виданої ДНЗ №37 Управління освіти і науки Тернопільської міської ради, ОСОБА_4 відвідує ТДНЗ №37. Батько ОСОБА_2 сина в дошкільному закладі не відвідував.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивачки та її представника, батько, з часу розірвання шлюбу між сторонами, не виявляє до дітей батьківської уваги та турботи, не цікавиться станом їх здоров»я, не надає матеріальної допомоги, не бере участі у вихованні. Діти перебувають на повному утриманні матері.

Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №249 від 18 березня 2015 року, орган опіки та піклування, беручи до уваги рекомендації опікунської ради, вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов»язків та виховання дітей. здійснювати заходи щодо перевірки виконання ОСОБА_2 батьківських обов»язків і до 18.09.2015 року інформувати орган опіки та піклування про доцільність чи відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 51 Конституції України «Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх

повноліття...».

Стаття 150 СК України вказує, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини (надалі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»: ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 в частині позбавлення батьківських прав, підлягає до задоволення. Тому, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, необхідність умов для їх нормального виховання та розвитку, суд вважає, що відповідача ОСОБА_2, слід позбавити батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. При цьому суд зазначає, що відповідачем не представлено доказів, які свідчать про належне виконання ним своїх батьківських обов»язків, на підтвердження поданих ним письмових заперечень.

Частиною 1 ст. 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 серпня 2009 року ухвалено стягувати із ОСОБА_2 …, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі, по 250 грн. на кожну дитину, починаючи із 26 червня 2009 р. до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 листопада 2012 року збільшено розмір аліментів та ухвалено стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 400 (чотириста) грн.. щомісячно на кожну дитину, починаючи стягувати з дати набрання рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття.

У відповідності до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ-ї групи (Пенсійне посвідчення НОМЕР_4), його пенсія, з вирахуванням аліментів, становить 524,50 грн. (Довідки Управління пенсійного фонду України в м. Тернополі від 24 квітня 2015 року).

Доказів які свідчать про те, що матеріальний стан відповідача покращився позивачем суду не представлено.

Доводи позивача про необхідність зміни розміру аліментів у зв'язку з тим, що вона несе додаткові витрати на харчування та медичне забезпечення дітей, не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки у відповідності до положень ст. 185 СК України позивач вправі заявити вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов позивача в частині збільшення розміру аліментів до 500 грн. на кожну дитину не підлягає до задоволення з наведених підстав.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.164, 165, 166, 192 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 судовий збір в користь ОСОБА_1 в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан