У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Горелкіної Н.А., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення богу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про визнання угоди недійсною та стягнення збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року Приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна» (далі - ПрАТ «АІСЕ Україна») звернулося до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 29 квітня 2004 року між Закритим акціонерним товариством «АІСЕ Україна» (далі - ЗАТ «АІСЕ Україна»), правонаступником якого є ПрАТ «АІСЕ Україна», та ОСОБА_4 укладено договір - угоду № 73191 та підписано додатки 1 і 2, які є невід'ємною частиною вказаної угоди, на придбання автомобіля «Dacia Solenza Prima» на умовах передбачених угодою.

Відповідно до умов вказаної угоди ОСОБА_4 зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 84 щомісячних повних внесків у рахунок оплати вартості придбаного автомобіля.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за вказаною угодою, 10 серпня 2007 року між ЗАТ «АІСЕ Україна», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір поруки.

Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов'язань за угодою, з квітня 2010 року припинив сплачувати щомісячні внески, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 8 866 гривень 99 копійок, що складається із чистих внесків в сумі 6 608 гривень 35 копійок та адміністративних внесків в сумі 2 258 гривень 64 копійки, яку позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

У вересні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому з урахуванням зменшених позовних вимог, просив суд визнати недійсною угоду від 29 квітня 2004 року № 73191 з додатками 1 та 2 до неї; визнати, що ПрАТ «АІСЕ Україна» набуло кошти, сплачені ним в сумі 21 300 гривень 85 копійок без достатньої правової підстави та стягнути на підставі ст. 230 ЦК України подвійну суму завданих збитків у розмірі 42 601 гривню 70 копійок та моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначив, що предметом оспорюваної угоди фактично є придбання автомобіля марки «Dacia Solenza Prima» через систему «Автоплан» за ціною 35 955 гривень. Він сплатив вартість вказаного автомобіля в розмірі 76 070 гривень 85 копійок, проте фактично придбав автомобіль марки «Чері Амулет А-5», у зв'язку з чим різниця вартості придбаного автомобіля і фактично сплачених внесків становить 21 300 гривень 85 копійок.

Вважає, що оспорюваною угодою товариством здійснено формування та експлуатацію пірамідальної схеми, яка передбачає надання споживачам компенсації за сплачені кошти виключно за рахунок залучення інших споживачів, що прямо заборонено ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак правочин, вчинений з використанням такої схеми, є недійсним. Крім того, при укладенні угоди товариство ввело його в оману щодо законності своєї діяльності, так як приховало факт відсутності у нього ліцензії, що є нечесною підприємницькою діяльністю.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 червня 2012 року в задоволенні позову ПрАТ «АІСЕ Україна» відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано угоду від 29 квітня 2004 року № 73191, укладену між ЗАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_4, недійсною.

Стягнуто із ПрАТ «АІСЕ Україна» на користь ОСОБА_4 подвійну суму збитків у розмірі 42 601 гривню 70 копійок.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 02 серпня 2013 року рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення зустрічних позовних вимог скасовано, зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «АІСЕ Україна» на користь ОСОБА_4 21 300 гривень 85 копійок.

В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16 липня 2014 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 червня 2012 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 02 серпня 2013 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 01 липня 2015 року, позов ПрАТ «АІСЕ Україна» задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 з кожного окремо, солідарно з ОСОБА_4 на користь ПрАТ «АІСЕ Україна» 8866 гривень 99 копійок боргу за угодою № 73191 від 29 квітня 2004 року та 208 гривень 67 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У зустрічному позові ОСОБА_4 до ПрАТ «АІСЕ Україна» про визнання угоди недійсною та стягнення збитків відмовлено за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Зобов'язано ОСОБА_4 повернути ПрАТ «АІСЕ Україна» безпідставно стягнені з нього 21 300 гривень 85 копійок за скасованим рішенням апеляційного суду Рівненської області від 02 серпня 2013 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що автомобіль за угодою № 73191 від 29 квітня 2004 року відповідачем отриманий, однак оплата проведена ним не у повному обсязі, а тому з урахуванням ст. ст. 553 <nau://ukr/435-15|st553>, 554 ЦК України <nau://ukr/435-15|st554>, дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за угодою у розмірі 8866 гривень 99 копійок солідарно з ОСОБА_4, як боржника, та ОСОБА_5 і ОСОБА_6, як поручителів.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди виходили з того, що угода між сторонами була укладена 29 квітня 2004 року, а ліцензійні умови Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, були затверджені 09 жовтня 2012 року, у зв'язку з чим дійшли правильного висновку, що відсутність у позивача на час укладення угоди відповідної ліцензії не є підставою для визнання спірної угоди недійсною.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня
Н.А. Горелкіна Ю.Г. Іваненко