АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/5947/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Остапчук Т.В.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Крижанівської Г.В.,

- Шебуєвої В.А.

за участю секретаря - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перевертуна ОлександраЮрійовича, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», за участі третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ Видавничий дім «Толока», про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 12.02.2008 року та від 05.12.2008 року та визнання недійсним свідоцтва про право приватної власності НОМЕР_1 від 02.03.2009 року,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 12.02.2008 року та від 05.12.2008 року, посилаючись на те, що ці договори є фіктивними, укладені під впливом обману та просив визнати недійсним свідоцтва про право приватної власності НОМЕР_1 від 02.03.2009 року.

У мотивування вимог посилався на те, що договір купівлі-продажу від 12.02.2008 року та договір купівлі-продажу від 05.12.2008 року нежитлового приміщення в будинку за НОМЕР_2 офісне приміщення НОМЕР_3, загальною площею 115,9 кв.м, на АДРЕСА_1 між сторонами не укладалися, ОСОБА_5 договори не підписувала, її підпис у договорах підроблений.

Відповідач ОСОБА_3 на підставі фіктивного договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 12.02.2008 року станом на 02.03.2009 року незаконно зареєструвала право приватної власності на спірне нежитлове приміщення в КП Київського міського бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під №167п-32 за реєстром НОМЕР_1.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перевертуна Олександра Юрійовича, Комунального підприємства «Київське міське бюро інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», за участі третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ Видавничий дім «Толока», про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 12.02.2008 року та від 05.12.2008 року та визнання недійсним свідоцтва про право приватної власності НОМЕР_1 від 02.03.2009 року задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 12.02.2008 р. нежитлового приміщення НОМЕР_3 по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном Олександром Юрійовичем за №1256.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 5.12.2008 р. нежитлового приміщення НОМЕР_3 по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном Олександром Юрійовичем за №1256.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та не всебічним їх дослідженням; порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає що 05.12.2008 року, маючи намір набути право власності на нежитлове приміщення, вона уклала з позивачем договір купівлі-продажу нежитлового приміщення НОМЕР_3 по АДРЕСА_1.

Через деякий час у придбаному приміщенні вона виявила невідомих осіб, у зв'язку з чим подала до правоохоронних органів заяву про вчинення злочину, за наслідками розгляду якої 10.01.2013 року було відкрито кримінальне провадження №0000087.

Позивач, маючи судовий спір з ВАТ КБ «Надра» відносно визнання права власності на спірне приміщення, усвідомлюючи реальну загрозу втрати права власності на нього без будь-якої грошової компенсації, з власної волі прийняв обдумане та зважене рішення про відчуження їй даного об'єкта до винесення остаточного рішення судом.

Окрім того, в межах кримінального провадження №0000087 від 10.01.2013 року вона визнана потерпілою, а ОСОБА_2 не є особою, якій було заподіяно шкоду, що також підтверджується постановою слідчого від 02.08.2013 року про відмову у визнанні потерпілим.

Звертає увагу, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу від 05 грудня 2008 року нежитлове приміщення належало позивачу.

Зазначає, що під час укладення договору купівлі-продажу як з її сторони, так і зі сторони ОСОБА_2, були додержані вимоги, визначені ст. 203 ЦК України, згода щодо істотних умов договору досягнута, а факт підроблення підпису представника ОСОБА_3 ніяким чином не порушує права ОСОБА_2

Крім того, позивач стверджує, що його порушеним правом є право власності на грошові кошти, які нібито не були сплачені йому відповідно до умов договорів купівлі-продажу від 05 грудня 2008 року (12 лютого 2008 року).

Перебіг позовної давності починається саме з моменту укладення спірного договору, тобто, з 05 грудня 2008 року (12 лютого 2008 року).

Таким чином, строк позовної давності тривалістю у три роки, передбачений цивільним законодавством, сплив 05 грудня 2011 року (12 лютого 2011 року), що є підставою для відмови у позові.

Посилається, що позивачем не доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення, тому вона вважає, що наміри позивача під час укладання спірних правочинів мали зловмисний характер та були направлені на заподіяння їй майнової шкоди, а пред'явлення ним позову є ні що інше, як зловживанням правом на судовий захист, у зв'язку з чим суд повинен відмовити в позові за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Не погоджуючись з рішенням у частині відмови визнання недійсним свідоцтва про право приватної власності НОМЕР_1 від 02.03.2009 року на спірне приміщення, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати рішення та ухвалити нове, яким визнати недійсним свідоцтво про право приватної власності НОМЕР_1 від 02.03.2009 року.

Зазначає, що рішення суду в цій частині ухвалено упереджено, без з'ясування всіх обставин справи, з порушенням норма матеріального та процесуального права.

Приватний нотаріус ПеревертунО.Ю. при підписанні договорів купівлі-продажу нежитлового приміщенні від 12.02.2008 року та 05.12.2008 року не дотримався вимог, передбачених ст. ст. 5, 6, 43-45 Закону України «Про нотаріат», та посвідчив нікчемні правочини, вніс до офіційних документів неправдиві дані, зокрема, що ОСОБА_3 в особі представника за дорученням ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_2 нежитлове приміщення.

Дані договори зареєстровані в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» за НОМЕР_1 від 02.03.2009 року.

Також не погоджується з висновком суду, що в установленому порядку він право власності на нежитлове приміщення НОМЕР_3 загальною площею 115,9 кв. м у будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 не оформляв, оскільки такий факт підтверджується довідкою-характеристикою за №1313109 від 26.11.2008 року, виданою КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» (спірне нежитлове приміщення належить йому на праві приватної власності на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2006 року), та витягом з Державного реєстру правочинів НОМЕР_4 (власник нерухомого майна - відчужував ОСОБА_2.).

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання договорів купівлі-продажу квартири недійсними, суд виходив з того, що при укладенні оспорюваних договорів було порушено вимоги ч.3 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України, оскільки волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З таким висновком суду погодитися не можливо з огляду на таке.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 просив суд визнати оспорювані договори недійсними з підстав їх фіктивності та, що ці договори укладені під впливом обману.

При цьому позивач зазначив, що дійсно він продав це нежитлове приміщення, оскільки існував спір щодо його права власності на це приміщення.

За допомогою при укладенні договору купівлі-продажу він звернувся до ОСОБА_7, який і був посередником, між ним та ОСОБА_3 при укладенні та посвідченні договору купівлі-продажу нежитлового приміщення.

Від підписав обидва оспорювані договори купівлі-продажу приміщення в нотаріуса і на підставі цих договорів нежитлове приміщення було зареєстровано в БТІ на ім'я ОСОБА_3

У реєстрі нотаріуса Перевертуна О.Ю. ці два договори зареєстровані 05 грудня 2008 року під одним номером 1256.

Вважає, що договори купівлі-продажу нежитлового приміщення мають бути визнанні недійсними, оскільки під час досудового розслідування у кримінальному провадженні з'ясовано, що ОСОБА_3 ці договори не підписувала. При підписанні договору купівлі-продажу він ОСОБА_3 не бачив, грошей від неї не отримував.

Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Судом першої інстанції встановлено і ОСОБА_2 підтвердив це, як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції, що при укладенні договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, яке фактично мало місце 5 грудня 2008 року він підписав у приватного нотаріуса Перевертуна О.Ю. два договори купівлі-продажу нежитлового приміщення і це було його вільне волевиявлення. Нежиле приміщення було зареєстровано за ним і при укладенні договору купівлі-продажу він мав право ним розпорядитися. Ним же був підписаний і акт передачі цього нежитлового приміщення.

Ці обставини підтвердив і представник ОСОБА_3

Крім того, ОСОБА_2 пояснив, що всі перемовини щодо укладення договору купівлі-продажу приміщення вів за його усним дорученням ОСОБА_7, якому він довіряв і передав всі документи. Всі істотні умови договору купівлі-продажу, в тому числі і ціна в 400 000 доларів США була узгоджена.

Після укладення договору купівлі-продажу всі документи забрав ОСОБА_7 і не повернув йому ні документів, ні отриманих від продажу приміщення коштів.

З наявної в матеріалах справи ( т.2 а.с.112) розписки вбачається, що 4.12.2008 року ОСОБА_7 зобов'язався виплатити ОСОБА_2 50% від загальної вартості проданого об'єкта, за мінусом витрат, після оформленні відповідних документів.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 виконала умови договору, сплатила за придбане приміщення кошти і це приміщення було зареєстровано на її ім'я.

Цим самим ОСОБА_3 підтвердила своє волевиявлення на придбання нежитлового приміщення. З її сторони не було жодних дій щодо введення ОСОБА_2 в оману, а договір не є фіктивним. Позивач реально продавав приміщення, а відповідач придбала його для себе і зареєструвала на своє ім'я, що спростовує доводи ОСОБА_2, що договори є фіктивними та, що відповідач ввела його в оману при укладенні договору купівлі-продажу, як і висновки суду першої інстанції щодо відсутності волевиявлення сторін на укладення цього договору.

У процесі розгляду справи також встановлено, що спірне нежитлове приміщення без відома ОСОБА_3 було продано третій особі ТОВ Видавничий дім «Толока», яке на даний час є власником приміщення.

За заявою ОСОБА_3 про вчинення злочину 10.01.2013 року було відкрито кримінальне провадження.

У Солом'янському районному суді міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань по обвинуваченню ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст.209, ч.3 ст.358, ч.4 ст. 358 КК України.

В якості доказу суду надано копію протоколу очної ставки ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (т.2 а.с.103) з якого вбачається, що ОСОБА_2 підтвердив факт отримання ним від ОСОБА_7 36 500 доларів США від продажу приміщення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_10 підтвердив, що фактично ним заявлено позов про визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки ОСОБА_7 не передав йому коштів за продане ним нежитлове приміщення.

При цьому йому відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальній справі.

Аналізуючи пояснення сторін та долучені до матеріалів справи письмові докази з матеріалів кримінальної справи, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 не довів фіктивність укладення договору купівлі-продажу та введення його в оману, оскільки всі претензії він має до ОСОБА_7, який не є стороною договору купівлі-продажу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначену вимогу закону і розглянув справу з підстав, передбачених ч.1 ст. 203 та ч.3 ст. 215 ЦК України, залишивши поза увагою доводи позивача щодо фіктивності договору купівлі -продажу та введення його в оману при укладенні договору.

За таких обставин рішення суду в частині задоволення позову про визнання договорів купівлі-продажу квартири підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволені цього позову.

Щодо відмови ОСОБА_2 в задоволені позову про визнання недійсним свідоцтва про право приватної власності НОМЕР_1 від 02.03.2009 року, виданого на ім'я ОСОБА_3, то суд першої інстанції підставно відмовив в задоволені цієї вимоги, оскільки на час ухвалення рішення суду нежитлове приміщення було зареєстровано за іншою особою.

З урахуванням ухвалення рішення суду про відмову ОСОБА_2 у задоволені вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу, відсутні й правові підставі для задоволення його вимог.

Керуючись ст.ст. 230, 234, 201 ч.1, 215 ч.3 ЦК України, ст.ст.303, 304, 307,309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року скасувати в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12.02.2008 р. нежитлового приміщення НОМЕР_3 по АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном Олександром Юрійовичем за №1256.

Визнання недійсним договору купівлі-продажу від 5.12.2008 р. нежитлового приміщення НОМЕР_3 по АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном Олександром Юрійовичем за №1256.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволені позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення НОМЕР_3 по АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном ОлександромЮрійовичем за №1256 від 12.02.2008 року та 5.12.2008 року.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України х розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: