Категорія 47Доповідач Пащенко Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Пащенко Л.В.

Суддів: Медяного В.М., Жданкіна В.В.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Вінницької міської ради, Управління державного земельного агентства у Вінницькій області, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов'язання вчинити дію, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись в суд з вказаним позовом.

В заяві зазначали, що відповідач ОСОБА_4 приватизувала земельну ділянку не в тих межах, якими користувалася, а додатково захопила близько трьох метрів проїзду загального користування вулицею АДРЕСА_2. Внаслідок даної приватизації ширина вулиці між садибами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звузилась до 4-х метрів замість 7,5 метрів. Оскільки дана ділянка вулиці являється тупиком, тобто в'їзд та виїзд здійснюється з однієї сторони, пішохідний тротуар відсутній, то звуження проїзної частини унеможливлює роз'їзд та розворот автомобілів.

Вважають, що Вінницька міськрада, затверджуючи технічну документацію на відповідну земельну ділянку, передала в приватну власність земельну ділянку більшої площі, а ніж мала на неї право ОСОБА_4, внісши зміни до площі земельної ділянки в попередні рішення, що, на думку позивачів, вказує на незаконність передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_4.

Тому позивачі просили суд визнати незаконним та скасувати рішення Вінницької міської ради №647 від 31.03.2004 року «Про затвердження технічної документації із складання Державних актів на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_4» та рішення виконкому Вінницької міської ради №665 від 13.04.2004 року, яким винесено зміни до рішення №1911 від 28.12.2000 року в частині збільшення площі земельної ділянки з 270кв.м. на 296кв.м., визнати недійсним державний акт серії ВН №137248 від 15.07.2004 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,0296га, кадастровий №020200009, цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, а також зобов'язати ОСОБА_4 звільнити проїзд загального користування між будинковолодінням АДРЕСА_1 та будинковолодіннями АДРЕСА_2.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2014 рокув задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі просять рішення суду, як постановлене з порушенням вимог закону, скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга позивачів розглядається судом апеляційної інстанції заново після скасування рішення апеляційного суду Вінницької області від 30.05.2014 року (т.1 а.с.216-218) ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.11.2014 року (т.1 а.с.239-241).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 представника-ОСОБА_11, представника ОСОБА_3-ОСОБА_5, ОСОБА_4 і її представника ОСОБА_6 та представника Вінницької міськради-Лірника І.І., колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення по слідуючих підставах.

Вирішуючи спір, суд встановив, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №137248 відповідач ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0296га, розташованої по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.10).

Зміст кадастрового плану земельної ділянки, складеного 2003 року ДП «Поділлягеодезкартографія», вказує, що земельна ділянка, яка належить ОСОБА_4, має загальну площу 0,0296га та межує з землями: від Б до В - гр. ОСОБА_7, від В до Г - ОСОБА_8, ОСОБА_9, від Г до А - ОСОБА_10, від А до Б - АДРЕСА_2 (т.1 а.с.11).

З матеріалів дослідженої судом інвентарної справи (т.1 а.с.102) вбачається, що за будинковолодінням по АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку 600кв.м..Зміст схематичного плану розподілу земельної ділянки між співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1, вказує, що ОСОБА_4 користується земельною ділянкою 270кв.м., а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 користуються земельною ділянкою 330кв.м., всього 600кв.м.(т.1 а.с.80).

Згідно рішення Вінницької міської ради №1911 від 28.12.2000 року ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку 270кв.м. по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.79).

Рішенням Вінницької міської ради №647 від 31.03.2004 року затверджено технічну документацію зі складання Державного акту на право власності на землю ОСОБА_4 (т.1 а.с.77).

Рішенням Вінницької міської ради №665 від 13.04.2004 року внесено зміни в рішення виконкому міської ради №1911 від 28.12.2000 року, а саме змінено площу та погосподарський номер відповідної земельної ділянки: з 270кв.м. на 296кв.м. та з АДРЕСА_3 на АДРЕСА_1 (т.1 а.с.78).

Ці обставини підтверджуються і матеріалами технічної документації зі складання державного акта на право приватної власності на землю гр. ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, що є в матеріалах справи (копії-т.1 а.с.49-62).

Як видно з матеріалів справи, земельні ділянки будинковолодінь позивачів, що розташовані по АДРЕСА_2, та будинковолодіння відповідача ОСОБА_4, що розташоване по АДРЕСА_1, межують з тупиковою вулицею (тупиковим проїздом) АДРЕСА_2 та розташовані навпроти один одного.

З позовної заяви видно, що підставою для звернення позивачів стало, на їх думку, отримання ОСОБА_4 3-х метрів проїзду загального користування, що унеможливлює роз'їзд та розворот транспорту.

З відповіді №КО-01-1361/5-05-8 від 16.05.2011 року Департаменту архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради видно, що земельна ділянка ОСОБА_4 не виходить за межі створу тупикової частини АДРЕСА_2 та оформлених земельних ділянок по АДРЕСА_1. Ширина проїзду в районі будинковолодіння складає орієнтовно 7,5м. Встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) здійснюється проектною організацією, яка має відповідну ліцензію на виконання зазначених робіт (т.1 а.с.15).

Згідно відповіді на розгляд скарги за №08-2/10258 від 02.12.2010 року Головного управління МНС України в Вінницькій області ОСОБА_4 приватизувала частину земельної ділянки за рахунок проїжджої частини та на даний час фактична ширина проїзної частини складає 7,8м., нормована - 3,5м. згідно ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (т.1 а.с.48).

Згідно п.7.27 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» ширина смуги руху житлових вулиць становить 3,5м., кількість смуг руху - 2-3.

Відповідно до відповіді №Д-05-48761/5-05-8 від 17.01.2014 року Департаменту архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради в Департаменті відсутня, зокрема, інформація щодо істотної зміни конфігурації АДРЕСА_2, а також інформація щодо прийняття до експлуатації гаражів біля будинків №№12,14,16 (т.1 а.с.85).

Також суд встановив, що з наданих суду фотодоказів (а.с.84, 86-90) не вбачається, що земельна ділянка відповідача ОСОБА_4 розташована безпосередньо на проїзній частині дороги.

Згідно ст.17 ЗК України від 18.12.1990 № 561-XII ( в редакції чинній станом на передачу ОСОБА_4 земельної ділянки у власність) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу;будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).

Відповідно до ст.22 ЗК України від 18.12.1990 № 561-XII право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ( в редакції чинній станом на 31.03.2004 року - рішення ВМР №647) питання з регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Отже судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4, реалізуючи своє право на одержання у приватну власність земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, звернулась до Вінницької міської ради з відповідною заявою, вказавши відому їй площу земельної ділянки, а саме: 270кв.м.. В послідуючому, при виготовленні технічної документації, площа даної земельної ділянки була визначена на рівні 296кв.м. згідно з кадастровою зйомкою, що було взято до уваги Вінницькою міською радою та затверджено відповідну технічну документацію. При цьому технічна документація на АДРЕСА_2 відсутня, що унеможливлює об'єктивно стверджувати про збільшення відповідної земельної ділянки саме за рахунок АДРЕСА_2, фактична ширина якої в районі земельної ділянки ОСОБА_4 не суперечить вимогам ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не будучи суміжними землекористувачами із земельною ділянкою ОСОБА_4, розташованою по АДРЕСА_1, так і не надали суду доказів порушення саме їх прав та інтересів, як і не надали суду жодного доказу того, що вони мають майнові права на житлові будинки, що розташовані по АДРЕСА_2, та докази того, що вони згідно закону мають право захищати права інших осіб або державні та суспільні інтереси,

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд врахував вищевказані обставини, вимоги закону та правильно виходив з того, що позивачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не доведено факт порушення саме їх прав та інтересів і не надано належних доказів, які б підтверджували їх майнові права на житлові будинки, розташовані по АДРЕСА_2, а також взяв до уваги те, що фактична ширина проїжджої частини вул.АДРЕСА_2 в районі земельної ділянки ОСОБА_4 не суперечить нормам п.7.27 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» щодо ширини житлових вулиць; що розпорядниками земель, які знаходяться у межах населених пунктів, є відповідні органи місцевого самоврядування, а відтак Вінницька міська рада, передаючи в приватну власність ОСОБА_4 відповідну земельну ділянку та затверджуючи виготовлену технічну документацію, діяла у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом.

При цьому, суд дав оцінку зібраним доказам та навів в рішенні мотиви, за якими приймає чи відхиляє ті чи інші з них.

Оскільки дана справа повторно розглядається апеляційною інстанцією, то відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Вінницької області від 30.05.2014 року (т.1 а.с.216-218), яким позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було частково задоволено, суд касаційної інстанції в своїй ухвалі від 19.11.2014 року (т.1 а.с.239-241) вказав, що апеляційний суд, дійшовши висновку про порушення прав позивачів, належним чином цей висновок не мотивував і не зазначив, якими доказами підтверджується порушення прав позивачів. Крім цього, апеляційний суд не з'ясував який розмір проїзду загального користування між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 передбачено Генеральним планом населеного пункту, чи виділено рішенням міської ради ОСОБА_4 земельну ділянку в межах земельної ділянки, яка передбачена Генеральним планом населеного пункту для загального користування, чи за її межами.

На виконання вимог ч.4 ст.338 ЦПК України, апеляційним судом, при повторному розгляді даної справи, 23.12.2014 року було направлено письмовий запит до Вінницької міської ради про надання відповідної інформації (т.2 а.с.12).

З відповіді Вінницької міської ради за №01-00-011-1676 від 19.01.2015 року (з додатками до неї) на вказаний запит, зокрема, вбачається, що відповідно до планово-картографічних матеріалів та матеріалів технічної документації зі складання державного акта на право приватної власності, наявних в архіві, земельна ділянка гр. ОСОБА_4 не виходить за межі створу тупикової частини АДРЕСА_2 та фактична ширина проїзду в районі будинковолодінь по АДРЕСА_2 складає орієнтовано 7,5м. Відповідно до Генерального плану міста ширина проїжджої частини в межах будинковолодінь по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 орієнтовано становить 5м. Норми щодо проїжджої частини не порушуються (т.2 а.с.15-22).

Тобто, даною відповіддю фактично підтверджується висновок суду першої інстанції про відсутність порушень прав та інтересів позивачів з боку відповідачів.

Таким чином рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Судді:

З оригіналом вірно: /підпис/