Справа № 216/6582/14-ц
провадження №2/216/323/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2015 року

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого-судді - Бондарєвої О.І.

при секретарі - Городнічевій Т.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Тішуніна О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у місті Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферреро Україна», про поновлення на роботі та стягнення коштів за вимушений прогул, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 (Позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що згідно наказу за №36/110К від 15.08.2011 року він був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферреро Україна» (Відповідач) на посаду регіонального менеджера з продажу у регіоні міста Луганська.

Наказом за №24/14-к від 28.08.2014 року Позивач був звільнений з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України (підстава наказ №2/14-п від 17.06.201 року) за скороченням штатів, з виплатою компенсації за невикористану відпустку 44 календарних днів.

Позивач вважає звільнення незаконним, а наказ таким, що підлягає скасуванню, з подальшим поновленням його на роботі та стягнення грошових коштів за час вимушеного прогулу, оскільки звільнення проведено без звернення до профспілкового органу про надання згоди на звільнення, бо подання адміністрації до профкому про надання згоди на звільнення, немає, та відсутні постанови, протоколи засідання профкому про надання згоди або її відмови.

Відповідачем не надано доказів, що дійсно мало місце таке скорочення, або чисельності працівників, або по категорії спеціальності, професії, по яким проходило скорочення. Він вважає, що насправді таке скорочення не мало місця, а тому наказ №24/14-к від 28.08.2014 року є незаконним, тому просив цей наказ скасувати, поновити його на попереднє місце роботи, стягнувши з Відповідача зарплату за час вимушеного прогулу з 28.08.2014 року по день поновлення на роботі.

Під час розгляду справи представник Позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні.

Представник Відповідача, Тішунін О.А. просив суд у задоволенні позову, - відмовити, оскільки звільнення Позивача здійснено згідно норм діючого трудового законодавства, та відсутні правові підстави для поновлення його на роботі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так, на підставі наказу №36/11-к від 15.08.2011 року Позивач був прийнятий на посаду регіонального менеджера з продажу регіону Луганськ, у Товариство з обмеженою відповідальністю «Ферреро Україна», що підтверджується копією наказу (а.с.6).

17.06.2014 року Позивач особисто був ознайомлений з попередженням про наступне звільнення по закінченню двомісячного терміну з моменту вручення даного попередження, у зв'язку із скороченням штату компанії ТОВ «Ферреро Україна», на підставі наказу по підприємству №2/14-П від 17.06.2014 року та внесеними змінами до штатного розкладу на підставі наказу №15/14-ІІІ від 17.06.2014 року, що підтверджується його власним підписом на попередженні (а.с.5).

Наказом №24/14-К від 28.08.2014 року Позивача звільнено з посади регіонального менеджера з продажу регіон Луганськ, 28.08.2014 року у зв'язку із скороченням штату, згідно п.1 ст.40 КЗпП України, компенсація за невикористану щорічну відпустку складає 44 календарних днів (а.с.4).

Згідно до вимог ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом серед іншого і внаслідок змін в організації виробництва і праці, в ому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Пунктом 3 статті 64 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Таким чином, питання скорочення чисельності або штату працівників пов'язані виключно з волевиявленням роботодавця або уповноваженого ним органу.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року, №9, «розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, …скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мВ можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджував ся він за 2 місяці про наступне вивільнення».

Таким чином, волевиявлення роботодавця щодо скорочення штату та процедура вивільнення повинно відповідати вимогам чинного законодавства.

Звільнення з підстав, зазначених у п.1 ст.40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Стаття 49-2 КЗпП України встановлює, що про наступне звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництв і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Звільнення з зазначених підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівнику іншу роботу (тобто всі вакантні посади, що є у штатному розписі, на зайняття яких може претендувати даний працівник) на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Зазначені положення норм діючого законодавства Відповідачем при звільненні Позивача у зв'язку із скороченням штату було додержано. 17.06.2014 року ОСОБА_5 було попереджено про наступне звільнення, та повідомлено про відсутність вакантних посад.

Слід також зазначити, що нормами ст.43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 ст.40, пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У відповідності до приписів ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) серед іншого допускається у випадку звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації.

З огляду не те, що ОСОБА_5 не надав суду доказів того, що він повідомляв ТОВ «Ферреро України», що він є членом будь якої профспілкової організації, що позбавляє його гарантій, передбачених ст.252 КЗпП України; а також відсутності у ТОВ «Ферреро України» - первинної профспілкової організації (профспілкового представника); слід дійти висновку про безпідставність його твердження щодо незаконності звільнення з посиланням на відсутність згоди профспілкового органу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.40, 43, 43-1, 49-2, 252 Кодексу Законів про працю України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог, Позивачу - відмовити, у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Суддя: О.І.Бондарєва