Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Лакізи Г.П., Шевченка В.М.
при секретарі:Сахаровій К.О., Поклад Д.В.
за участю:ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення додаткових витрат на дитину у зв'язку з її хворобою та стягнення аліментів на матір, яка проживає з дитиною-інвалідом,

в с т а н о в и в:

14.11.2014 року ОСОБА_7 звернулась з даним позовом до ОСОБА_6, в якому просила на підставі статті 88 Сімейного кодексу України стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дати подання даного позову і до досягнення дочкою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, шестирічного віку, оскільки позивач проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитись без постійного стороннього догляду, і опікується нею.Відповідно до статті 185 Сімейного кодексу України позивач також просила стягнути з відповідача в якості участі у додаткових витратах на дитину у зв'язку з її хворобою одноразово суму 1415 грн.24 коп. на покриття половини витрат, понесених позивачем на лікування доньки ОСОБА_8.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.12.2014 року позовні вимоги ОСОБА_7 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 1415 грн. 24 коп. додаткових витрат на дитину, а також аліменти на утримання ОСОБА_7 в розмірі 1/8 частини заробітку, щомісячно, починаючи з 14.11.2014 року по 07.05.2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено. З ОСОБА_6 на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні вимог позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з'ясуванням фактичних обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт вказує, що суд при вирішенні спору по суті належним чином не перевірив представлені позивачем чеки на придбання ліків, зокрема, чи призначилися придбані позивачем ліки дочці ОСОБА_8. Також апелянт зазначає, що суд необгрунтовано не задовольнив його клопотання про надання для огляду медичної карти дитини з історією хвороби та призначеним лікуванням для встановлення дійсних розмірів витрат на лікування. Апелянт вказує, що при визначенні розміру додаткових витрат на дитину у зв'язку з її хворобою суд безпідставно врахував вартість квитків на проїзд до Києва і до Чернігова на двох осіб, благодійні внески, які робила ОСОБА_7 в медичних закладах та суми, витрачені позивачем на таксі. Апелянт стверджує, що судом при вирішенні спору по суті не прийнято до уваги матеріальний стан ОСОБА_6, зокрема те, що відповідач зареєстрований як приватний підприємець, при цьому має нестабільний дохід, мешкає з батьками, які є пенсіонерами, хворіє, у зв'язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні, витрачав кошти на придбання ліків.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу відхилити, як необґрунтовану та залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі п.1, п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - зміні, шляхом зменшення розміру стягнутих з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 додаткових витрат на дитину у зв'язку з її хворобою з 1415грн. 24 коп. до 784грн.24 коп.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.12. 2014 року підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до статті 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка була ратифікована Постановою ВР України № 789-XII від 27.02.1991 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.03.2012року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.10.2011року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 39-43).

Сторони по справі проживають окремо. Дитина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною-інвалідом (а.с.8), з нею проживає та опікується нею її мати - ОСОБА_7

Відповідно до довідки дитячої поліклініки №2 Чернігівської міської ради від 07.05.2014 року №87/0214 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді (а.с.9), ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, потребує домашнього догляду. Дана довідка дійсна до 07.05.2015 року (а.с. 9).

Згідно довідки дитячої поліклініки №2 Чернігівської міської ради від 13.03.2015року № 03-01/316(а.с.110),дитина - інвалід ОСОБА_8 потребує постійного стороннього догляду.

Задовольняючи частково заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дитина сторін-Олексенко ОСОБА_8, 27.05.2011року продовжує хворіти, що в свою чергу обумовлює додаткові витрати її матері, яка проживає з дитиною-інвалідом та опікується нею, на лікування та медичне обслуговування дитини - інваліда. Також суд першої інстанції зазначив, що на підставі статті 88 Сімейного кодексу України вважає за доцільне, враховуючи рівень доходів відповідача,стягнути з нього аліменти в розмірі 1/8 частини заробітку щомісячно на утримання позивача, з дня звернення з позовом - з 14.11.2014року по 07.05.2015 року (час дії довідки медичного закладу про потребу дитини-інваліда у домашньому догляді).

Відповідно до приписів статті88 Сімейного кодексу України, яка регламентує право на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Частиною 2 вказаної статті визначено, що розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до ч. 1 статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Згідно ч.1 статті 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Частина 2 вказаної статті регламентує, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_6 аліментів на утримання ОСОБА_7, з якою проживає дитина-інвалід, в розмірі 1/8 частини заробітку, щомісячно, починаючи з 14.11.2014 року по 07.05.2015 року на підставі приписів статті 88 Сімейного кодексу України є вірним по суті та таким, що узгоджується з приписами ч.1 статті 80 та статті 88 Сімейного кодексу України, а також фактичними обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що при вирішенні вимог заявленого позову у вказаній частині суд не врахував можливості апелянта надавати матеріальну допомогу, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Оскільки, як вбачається з рішення суду першої інстанції у вказаній частині, суд частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_7, яка просила визначити розмір вказаних аліментів - 1/4частину заробітку щомісячно; при цьому судом визначено розмір аліментів на утримання позивача, з якою проживає дитина-інвалід - 1/8 частина заробітку відповідача щомісячно, саме з врахуванням рівня доходів відповідача. Апелянтом, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, не представлено належних та допустимих доказів відносно того, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, з якою проживає дитина-інвалід. Відповідно до приписів ч.1, ч.4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За даних обставин у вказаній частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12.12.2014 року необхідно залишити без змін, оскільки його висновки у зазначеній частині узгоджуються з приписами норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та фактичними обставинами справи.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що є частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що позивач, заявляючи позовні вимоги в порядку статті 185 Сімейного кодексу України про стягнення з відповідача на свою користь 1415грн. 24 коп. на відшкодування половини витрат,понесених позивачем на лікування доньки ОСОБА_8, не всі витрати підтвердила належними та допустимими доказами, і вказана обставина залишилась поза увагою суду першої інстанції.

У зв'язку з наведеним апеляційний суд вважає за необхідне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12.12.2014 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 додаткових витрат на дитину у зв'язку з її хворобою з 1415грн. 24 коп. до 1159 грн. 24 коп. При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході судового розгляду даної справи позивачем, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, не підтверджено належними та допустимими доказами понесення нею витрат на загальну суму 512грн., зокрема:проїзд на таксі 28.10.2014 року в сумі 56грн.(а.с.21), проїзд 29.10.2014року на таксі в сумі 66грн.(а.с.21) та проїзд на таксі в сумі 70грн.(а.с.24),проїзд на таксі 31.10.2014року в сумі 70грн.(а.с.19), благодійний внесок 28.10.2014року в сумі 250грн.(а.с.23).

Приймаючи до уваги наведене, позивачем підтверджено документально понесення додаткових витрат на дитину у зв'язку з її хворобою в сумі: 2318грн. 48 коп., виходячи з розрахунку: 2830грн.48 коп. (сума заявлених позовних вимог) - 512грн.(сума витрат, яка не підтверджена позивачем належними та допустимими доказами) = 2318грн.48 коп. Згідно матеріалів справи, понесення позивачем додаткових витрат на дитину у зв'язку з її хворобою в сумі 2318грн.48коп. підтверджено ОСОБА_7 належними та допустимими доказами по справі в розумінні статті 60 ЦПК України (а.с.13, 15, 16, 19, 20, 21, 22, 100, 113).

Згідно приписів статті 185 Сімейного кодексу України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1159 грн. 24 коп. в рахунок відшкодування понесених додаткових витрат на дитину у зв'язку з її хворобою, виходячи з розрахунку: 2318грн.48 коп.:2 = 1159грн.24коп.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12.12.2014 року необхідно змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 додаткових витрат на дитину у зв'язку з її хворобою з 1415грн. 24 коп. до 1159грн.24 коп.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12.12.2014 року необхідно залишити без змін, оскільки його висновки у вказаній частині узгоджуються з приписами норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та фактичними обставинами справи.

Керуючись статтею 185 Сімейного кодексу України, статтями: 303, 304, 307; п.1,п.4ч.1статті 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2014 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 додаткових витрат на дитину у зв'язку з її хворобою з 1415 грн. 24 коп. до 1159 грн. 24 коп.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: