АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4840/15 Справа № 180/1320/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Янжула О. С. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Білаш І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Дніпропетровської Міської ради, третя особа - ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 1999 року ОСОБА_2 належить 70/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що знаходиться на земельній ділянці площею 531 кв.м. З 08.06.1999 позивач зареєструвався та проживає у вищезазначеному домоволодінні та відкрито та добросовісно володіє та користується домоволодінням, в тому числі іншою його частиною, а саме 30/100. З метою реєстрації права власності 30/100 частин вказаного домоволодіння, позивач звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, однак отримав відмову в реєстрації за ним 30/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на 30/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 592 кв.м., який складається з: А-1 - житловий будинок, загальною площею 74,1 кв.м.; а-1 - житлова прибудова; Б - літня кухня; В - сарай; Г - літній душ; Д - гараж; Е - вбиральня; №1-5, І - споруди (ворота, огорожі, замощення, зливна яма).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачу на підставі Договору купівлі-продажу від 21 червня 1999 року, посвідченого на товарній біржі «Біржа нерухомості «Центральна», ОСОБА_2 належить 70/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що знаходиться на земельній ділянці площею 531 кв.м.

Згідно договору дарування від 05.08.2014 ОСОБА_2 подарував 70/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_4

Власником 30/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_3

Керуючись положеннями ст. 344 ЦК України та виходячи із того, що 30/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, що знаходиться на земельній ділянці площею 531 кв.м., належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.1981, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволення позову ОСОБА_2 крім того, доказів того, що ОСОБА_3 відмовилася від права власності на належне їй нерухоме майно суду не надано, тоді як відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України обов'язок доведення обставин позову покладено саме на позивача.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що у розумінні ст. 344 ЦК України та постанови пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року № 5, безтитульністю володіння є фактичне панування над річчю за відсутності на те належної правової підстави (договору оренди або іншим чином оформленого дозволу на користування майном та ін.). Так, у відповідності до п. 11 ч. 1 постанови пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, враховуючи положення ст. 335 та 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Разом з тим, суд повинен мати на увазі, що фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України). Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без титульного (незаконного) володіння чужим майном. Апелянт вважає, що вказані роз'яснення спростовують викладені вище висновки суду та дають можливість стверджувати про необґрунтованість рішення в цілому.

Однак, не можна погодитися з такими доводами апелянта, з таких підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Умовою володіння з метою набуття права власності на нерухоме майно є безтитульність такого володіння. Вказана умова прямо випливає зі змісту ст.344 ЦК України. Тобто, за набувальною давністю може бути набуто право власності лише на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від свого права на належне йому нерухоме майно, та на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Встановивши, що 30/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, що знаходиться на земельній ділянці площею 531 кв.м., належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.1981 р., посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №1-905, зареєстровано 13.04.1981 в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №384 за реєстрованим №45, що підтверджується довідкою КП «МБТІ» від 06.11.2014 №12309, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на спірне домоволодіння за набувальною давністю.

Крім того, ОСОБА_3 від права власності на спірне домоволодіння не відмовлялась. Наявність акту б/н від 20.08.2014 року, складеного головою квартального комітету № 15, щодо відсутності у домоволодінні ОСОБА_3 не свідчить про те, що вона покинула та відмовилася від права власності на спірне майно, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду судом апеляційної інстанції не встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова