Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Городоцький завод «Будматеріали» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 4 вересня 2015 року,

встановила:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала у трудових відносинах. 9 липня 2010 року її було звільнено, проте на момент звільнення у підприємства перед нею була заборгованість по виплаті заробітної плати за квітень і червень 2009 року в розмірі 3 119 грн, яка не виплачена по даний час. Зазначала, що за порушення термінів розрахунку при звільненні працівника відповідач зобов'язаний сплатити середній заробіток за період затримки розрахунку, що становить 29 605,56 грн. Окрім цього, невиплатою заробітної плати їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінила в 1 700 грн.

Заочним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 29 серпня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Городоцький завод «Будматеріали» на користь ОСОБА_4 нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 785,19 грн за квітень 2009 року та

564,27 грн за червень 2009 року, 26 504,28 грн середнього заробітку за час затримки видачі заробітної плати за період з 9 липня 2009 року по

9 жовтня 2013 року та 500 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 4 вересня

2015 року заочне рішення суду першої інстанції змінено. Зменшено суму середнього заробітку що підлягає стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю «Городоцький завод «Будматеріали» на користь ОСОБА_4 за час затримки розрахунку при звільненні, з

26 504, 28 грн до 2 000 грн, а розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави, з 393,24 грн до 344,10 грн. У іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині зменшення розміру середнього заробітку та залишити в силі в цій частині заочне рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вірно виходив із того, що роботодавець не надав належних доказів на підтвердження виплати позивачу належної заробітної плати за квітень

2009 року та червень 2009 року у розмірі 785,19 грн та 564,27 грн.

Оскільки відповідно до норми ст. 116 КЗпП України з позивачем не було проведено повного розрахунку, то згідно із ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Ураховуючи, що розмір належних звільненому працівникові сум був з'ясований під час розгляду справи, позивач просила стягнути заборгованість у розмірі 3 119 грн, а позов задоволено частково -

1 349,46 грн, що свідчить про наявність спору про розмір заборгованості, а також конкретних обставин справи - позивач звернулася до суду у вересні 2013 року, а звільнена 9 липня 2010 року, апеляційний суд мав право визначити розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку та мала право, частку якої вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частини порівняно із середнім заробітком, тому обґрунтовано визначив його в розмірі 2 000 грн.

Рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення апеляційного суду Рівненської області від 4 вересня 2015 року в частині стягнення середнього заробітку залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова