УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дарування удаваним; за позовом третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дарування удаваним та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дарування квартири удаваним та визнання договору купівлі-продажу укладеним.

Посилався на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_5 їй, на підставі договору від 05 грудня 2012 року, ОСОБА_6 подаровано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вважає, що цей договір удаваним, як укладений з метою приховання договору купівлі-продажу вказаної квартири, оскільки він хотів її придбати та дав ОСОБА_6 завдаток в розмірі 1 000 доларів США, про що остання написала розписку.

У березні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду як третя особа із самостійними вимогами до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання договору дарування удаваним та визнання за ним права власності на квартиру.

Посилався на те, що оспорюваний договір дарування є дійсно удаваним, оскільки саме він шукав квартиру для придбання її своїй дочці ОСОБА_5 Для цього він продав свою однокімнатну квартиру та заплатив ОСОБА_6 суму в розмірі 24 000 доларів США, про що остання написала розписку. Оскільки укладання договору дарування виходило дешевше ніж укладання договору купівлі-продажу, він з ОСОБА_6 домовився, що передає їй ці кошти, а вона дарує квартиру ОСОБА_5

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 17 червня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні його позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що на підставі договору дарування від 05 грудня 2012 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_5 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до розписки, складеною ОСОБА_6 остання отримала від ОСОБА_4 суму в розмірі 1 000 доларів США в якості завдатку за квартиру що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

ОСОБА_4 не надано доказів, які б підтвердили виконання ним зобов'язань та передачу повної суми вартості квартири та доказів, що він та ОСОБА_6 мали на меті укладання договору купівлі-продажу квартири.

Крім того, з письмових пояснень ОСОБА_7 вбачається, що він передав кошти у розмірі вартості квартири та домовився з ОСОБА_6, що з метою зменшення витрат покупця та продавця, остання оформлює на його доньку договір дарування.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановивши відсутність дій між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, спрямованих на приховання договору купівлі-продажу квартири, обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Доказів того, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 існували інші наміри щодо спірної квартири матеріали справи не містять.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євтушенко О.І.,