У х в а л а

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., Касьяна О. П., Савченко В. О.,

провівши попередній розгляд справи за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору від 26 грудня 2006 року № DNU0GK00000960, просило в рахунок погашення 96 424,16 доларів США заборгованості за вказаним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 73,70 кв. м, житловою площею 43,30 кв. м, що належить на праві власності позичальнику, шляхом його продажу банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх, передбачених нормативно-правовими актами держави, дій, необхідних для продажу предмета іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаному будинку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 26 грудня 2006 року № DNU0GK00000960 у розмірі 96 424,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 вересня 2015 року еквівалентно 2 115 815,19 грн, яка складається із: 74 469,84 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 634 076 грн 13 коп., заборгованості за кредитом; 13 455,29 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 295 246 грн 62 коп., заборгованості за відсотками; 3 382,83 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 74 228 грн 73 коп., заборгованості з комісії; 5 116,20 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 113 360 грн 85 коп., пені, звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 26 грудня 2006 року № DNU0GK00000960 - житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 73,70 кв. м, житловою площею 43,30 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом його продажу банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх, передбачених нормативно-правовими актами держави, дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, визначено початкову ціну продажу предмета іпотеки у розмірі 1 258 856 грн.

Виселено ОСОБА_4 із вказаного будинку без надання іншого жилого приміщення.

Рішення суду в цій частині не підлягає виконанню на час дії Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами встановлено, що 26 грудня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № DNU0GK00000960, згідно з умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 99 495 доларів США зі сплатою 12 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення 26 грудня 2026 року, а позичальник зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним.

Цього ж дня із метою забезпечення виконання вказаного договору між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач надала в іпотеку належний їй на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2006 року № 5448 житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 73,70 кв. м, житловою площею 43,30 кв. м.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 15 жовтня 2013 року виникла загальна заборгованість у сумі 96 424,16 доларів США, яку позивач просив стягнути на свою користь шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» та іпотечного договору.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позичальник ОСОБА_4 одержала кредит в іноземній валюті, на забезпечення виконання якого передала в іпотеку житловий будинок, загальна площа якого не перевищує 250 кв. м, вказане нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника, іншого житла у неї немає, то звернення стягнення на нього не може бути проведене відповідно до Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд правильно виходив із того, що Закон № 1304-VII носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. За своїм змістом вказаний Закон встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом № 1304-VII не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про порушення апеляційним судом норм процесуального права щодо безпідставного відхилення її клопотання про зупинення апеляційного провадження до розгляду іншої справи № 201/13518/15-ц на законність та обґрунтованість ухваленого у справі рішення апеляційного суду не впливають.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про порушення судом норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

О. П. Касьян

В. О. Савченко