Провадження № 2/712/56/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі ТКАЧ А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що згідно договору про відступлення права вимоги від 01 червня 2013 року набула право вимоги, належне ОСОБА_3. Відповідно до розписки, написаної власноручно відповідачкою 28 вересня 2005 року, остання отримала від ОСОБА_3 в борг грошові кошти в сумі 9 900 євро, що еквівалентно становить 105 930 грн. Згідно з умовами розписки відповідачка зобовязалась повернути кошти до 01 жовтня 2006 року. Також відповідно до розписки, написаної власноручно відповідачкою 25 грудня 2005 року, вона отримала від ОСОБА_3 в борг грошові кошти в сумі 9 000 євро, що еквівалентно становить 96 300 грн. Згідно з умовами розписки відповідачка зобовязалась повернути кошти до 01 січня 2008 року Але належним чином не виконувала умови договору, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість яка становить 202 230 грн.

В подальшому представник позивача позовні вимоги зменшив та просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 12 900 євро, що еквівалентно складає 296 313 грн., оскільки відповідачем частково було погашено заборгованість в сумі 6000 євро.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задоволити.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказуючи, що кошти відповідачем двічі не брались. На прохання ОСОБА_3 була написана повторна розписка в звязку з тим, що вона первинну втратила. Крім того, кошти в сумі 9000 євро фактично не передавались. Також просили при вирішенні спору застосувати строк позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства..

Як встановлено в судовому засіданні 28 вересня 2005 року відповідачка отримала від ОСОБА_3 в борг грошові кошти в сумі 9 900 євро, що еквівалентно становить 105 930 грн. На підтвердження отримання позики була надана відповідачем відповідна розписка. Згідно з розпискою відповідач зобовязалась повернути кошти до 01 жовтня 2006 року.

В подальшому, 25 грудня 2005 року відповідач отримала від ОСОБА_3 в борг грошові кошти в сумі 9 000 євро, що еквівалентно становить 96 300 грн. На підтвердження отримання позики була надана відповідачем відповідна розписка. Згідно з умовами розписки відповідачка зобовязалась повернути кошти до 01 січня 2008 року.

У відповідності зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кіль кість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила суду, що кошти в борг надала відповідачу ОСОБА_2 на її прохання, оскільки та збиралась виїхати за кордон на заробітки ще у 2004 році. Поїздка за кордон виявилась невдало, ОСОБА_2 повернулась до України і маючи намір виїхати за кордон знову попросила її надати в борг кошти, що вона і зробила. Про отримання коштів в борг ОСОБА_2 написала розписки. Після того як відповідач виїхала на заробітки це було приблизно в 2006 році, вона в Україну не приїжджала. У 2007 році після неодноразових дзвінків до доньки відповідачки, чоловік останньої почав приносити їй по 500 Євро, всього повернув коштів на суму 6 000 Євро.

Як на заперечення проти позову представник відповідача ОСОБА_4 посилалась на те, що фактично по другій розписці відповідач кошти не отримувала, а написала її у звязку з тим, що про це її попросила ОСОБА_3, так як вона говорила, що першу розписку втратила.

Проте, вказані твердження не ґрунтуються на вимогах закону. Так, у відповідності зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором . Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків на підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Проте, відповідач не оспорила в судовому порядку договір позики та не надала суду припустимих доказів, що підтверджують так звану безвалютність позики в цілому чи у певній частині.

Згідно зі с статтею ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Загальна позовна давність становить три роки( ст.. 257 ЦК) . За зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із спливом строку виконання.

Як вбачається із розписки від 22.09.2005 року відповідач повинна була повернути грошові кошти до 01 жовтня 2006 року, а по розписці від 25.12.2005 року такий строк визначений 01 січня 2008 року. Таким чином, право позивача на звернення до суду виникло відповідно 01 жовтня 2009 року та 26.12.11 року. Проте, позивач з даним позовом звернулась до суду лише 22.08.2013 року та вважає, що строк позовної давності нею був перерваний, оскільки вона зверталась із заявою до правоохоронних органів, а останній раз зять відповідачки їй повернув частину коштів у 2010 році.

Суд не погоджується із даними твердженнями виходячи з наступного. Підстави для зупинення перебігу позовної давності визначені статтею 263 ЦК України, а тому така давність не може перериватись чи зупинятись з інших підстав, які не передбачені законом. Факт звернення особи за захистом своїх прав у порядку кримінального судочинства не є відповідно до норм ЦК обставиною, що зумовлює зупинення чи переривання строку позовної давності. Більше того, ОСОБА_3 звернулась до Соснівського РВ УМВС України із завою про вчинення відносно неї шахрайських дій 17.05.2013 року.

Перебіг позовної давності також переривається вчиненням особою дій, що свідчать нею про визнання свого боргу або іншого обовязку ( ст.264 ЦК України).

За змістом вказаної статті ЦК України субєктом визнання боргу є особа, яка має борг або інший обовязок перед боржником. Отже, визнання боргу має виходити від боржника, іншої зобовязаної особи і спрямовуватись до кредитора. Позовна давність не поривається у випадку часткового виконання зобовязання іншою особою.

Між тим, як встановлено в судовому засіданні, даний факт визнаний сторонами, частину коштів по боргових розписках повернуто ОСОБА_3 зятем відповідачки ОСОБА_2, а не самою боржницею, а тому твердження представника позивача про переривання строку позовної давності є безпідставними.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

01 червня 2013 року за договором про відступлення права вимоги ОСОБА_1 набула право вимоги, належне ОСОБА_3, у відповідності до ч. 1 п. 1 ст. 512 ЦК України, тобто відбулася заміна сторін у зобовязанні, яка не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

З урахуванням того, що позивач без поважної причини пропустила строк для звернення до суду суд при ходить до висновку про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212-215, 218, ЦПК України, ст.ст. 257, 261, 267, 526 ЦК України, суд ,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: