У х в а л а

іменем україни

7 жовтня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Карпенко С.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_3, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя та договору відступлення права вимоги (цесії) недійсними,

в с т а н о в и в :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року первісний позов задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В рахунок погашення основного зобов'язання щодо виплати заборгованості в сумі 1 277 179,96 грн ОСОБА_4 за договором позики, укладеним 3 березня 2010 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_7, звернуто стягнення на предмет іпотеки на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, шляхом набуття права власності іпотекодержателем ОСОБА_4 на предмет іпотеки, оцінений в розмірі 414 960 грн.

Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення та звільнено її від їх майна та речей, а також майна та речей будь-яких інших осіб.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2015 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року скасовано в частині задоволення первісного позову та ухвалено нове, і змінено в частині відмови у задоволенні зустрічного позову.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 3 березня 2010 року в рахунок задоволення вимог ОСОБА_4 за договором позики, укладеним від 3 березня 2010 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 у сумі 1 273 525,96 грн, шляхом визнання за ОСОБА_4 права власності на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 відмовлено.

Виключено з мотивувальної частини рішення висновки суду про сплив позовної давності щодо вимог ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя та договору відступлення права вимоги (цесії) недійсними.

У іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2015 року в частині задоволення первісного позову і відмови у задоволенні зустрічного позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивач має право вимоги на предмет іпотеки за невиконані відповідачами зобов'язання, обґрунтовано задовольнив позов у цій частині; відмовляючи у задоволенні позову в частині виселення, виходив з того, що квартири, яка є предметом іпотеки, не була придбана за рахунок коштів наданих в позику, а позивачем не вирішено питання надання іншого постійного жилого приміщення; залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та виключивши з мотивувальної частині рішення висновки суду про сплив позовної давності, виходив з недоведеності позовних вимог, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги і зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судом першої інстанції в частині, залишеній без змін апеляційним судом, й апеляційним судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2, поданою її представником ОСОБА_3, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя та договору відступлення права вимоги (цесії) недійсними відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ С.О.Карпенко