Справа № 297/79/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

06 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і Панька В.Ф.,

при секретарі: Дашковська С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду від 13 лютого 2015 р. за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 та відділу державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції, третя особа - ОСОБА_2, про зняття арешту із заставленого майна, -

в с т а н о в и л а :

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося у суд із позовом до ОСОБА_3 і відділу державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції (надалі - ДВС) у січні 2015 р.

Просило зняти арешт із належного ОСОБА_3 житлового будинку АДРЕСА_1.

На обґрунтування зазначало, що 19.06.08 р. закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» уклало зі ОСОБА_3 кредитний договір № ML-802/033/2008 на суму 35000 доларів США та договір іпотеки нерухомого майна, предметом якого є указаний житловий будинок.

26.11.10 р. публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» уклало з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договір відступлення права вимоги, внаслідок чого відбулася заміна кредитора, тобто ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло статусу нового кредитора/стягувача за вказаним кредитним договором.

У січні 2015 року ОСОБА_3 повідомив їм, що на предмет іпотеки накладено публічне обтяження на користь ОСОБА_2 по виконавчому провадженню про стягнення заборгованості.

Однак, право застави у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виникло раніше за ухвалення судом рішення про стягнення із боржника грошових коштів.

Рішенням Берегівського районного суду від 13.02.15 р. позов задоволено (а.с.42-43).

Апелянт просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові. Доводить про неправильне застосування норм матеріального права. Указує, що рішення суду не містить даних про перевірку обставин, передбачених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а вартість майна значно перевищує розмір кредиту.

У письмовому запереченні та в судовому засіданні представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Бачинський Я.Р. не визнав скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду без змін.

Відповідач ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій проти апеляційної скарги заперечив і просить залишити рішення суду без змін.

Суд першої інстанції виходив з обґрунтованості й доведеності позову.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як правонаступника ПАТ «ОТП Банк» не оспорюється.

Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим, ст. 60 Закону «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч.5 цієї норми у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження (конкретні випадки визначені в частинах 1 - 4 указаної статті) арешт із майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

У силу положень ст. 54 Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Згідно з ч.4 цієї норми заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч.3 ст. 54 цього самого Закону). Указані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями.

Ураховуючи наведене вище, а також виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься в Законі (ст. 1), відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом, позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч.3 ст. 54 Закону.

Установлено та не заперечується, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 і є предметом іпотеки за договором № PML-802/033/2008 від 19.06.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_3 із накладенням заборони відчуження (а.с.9-12).

Постановою головного державного виконавця ДВС від 23.12.2014 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження при примусовому виконанні виконавчого листа № 297/2040/14-ц, виданого 03.12.2014 р. Берегівським районним судом про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості на загальну суму 25175 грн., накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення на 25418.60 грн.

Тобто, право застави (іпотеки) виникло в позивача задовго до ухвалення судом рішення про стягнення з боржника ОСОБА_3 грошових коштів.

Згідно з висновком експерта-оцінювача від 23.06.2014 р. (а.с.14) ринкова вартість указаного житлового будинку складає 12069 доларів США ( 143079 грн. без ПДВ). Станом на 19.11.2014 р. заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № ML-802/033/2008 від 19.06.2008 р. складає 39356.59 доларів США (2192148.51 грн.) - а.с.15.

У зв'язку з цим доводи апеляційної скарги про значне перевищення вартості майна над розміром кредиту є безпідставними та додатково спростовуються доданим до заперечень представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Бачинського Я.Р. звітом суб'єкта оціночної діяльності (ПП «Аргумент») про оцінку майна від 01.10.2014 р., згідно з яким оціночна (ринкова) вартість (без ПДВ) предмету іпотеки складає 146834 грн., що також істотно менше суми заборгованості ОСОБА_3 перед позивачем (а.с.65).

Відповідно до вимог ст. 5 Закону «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Доводи апелянта про те, що рішення суду не містить даних про перевірку обставин, передбачених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не заслуговують на увагу, оскільки виходять за межі спірних правовідносин.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

2. Рішення Берегівського районного суду від 13 лютого 2015 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: