У х в а л а

іменем україни

25 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про звільнення з-під арешту та зняття заборони на відчуження майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ОСОБА_6, звернулась до суду з позовом, у якому просила звільнити з-під арешту та зняти заборону на відчуження на все майно в тому числі і на належні їм транспортні засоби, накладену постановою Ленінського ВДВС МУЮ від 17 березня 2014 року.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що 27 січня 2014 року рішенням апеляційного суду Миколаївської області з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 стягнуто 88 990 грн, з неї як із законного представника неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, - 88 990 грн та з ОСОБА_6 - 266 970 грн в рахунок погашення боргу за договором позики від 07 вересня 2011 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, як зі спадкоємців після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в межах вартості майна, отриманого у спадщину.

На підставі цього рішення суду видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження під час якого накладено арешт на все ї майно та оголошено заборону його відчуження, а 21 березня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про розшук транспортних засобів.

Вважаючи, що арешт було накладено в межах суми боргу, а не в межах вартості майна отриманого у спадщину, а транспортні засоби, на які накладено арешт не є спадковим майном, а є їх власністю, просила задовольнити позов.

09 липня 2014 року рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва позов ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5, задоволено частково, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

13 жовтня 2014 року рішенням апеляційного суду Миколаївської області рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно з законом, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд, надавши належну оцінку обставинам справи, повно та всебічно з'ясувавши та встановивши їх, правильно виходив з того, що позивачі є власниками майна, на яке накладено арешт, і їх право власності ніким не оспорюється, та не підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на спірне майно (ст. 60 закону України «Про виконавче провадження»), оскільки вони як сторони виконавчого провадження (боржники), які наділені відповідними правами та обов'язками, можуть звернутися за захистом своїх прав у передбаченому законом порядку шляхом оскарження рішення, дій або бездіяльності державного виконавця з питань виконавчого провадження, тому підстав для задоволення позову немає.

При цьому судом вірно застосовано закон, що регулює спірні відносини, оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, а рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2014 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук