УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Слободянюк С.В., Оніщука М.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 29.01.2014 між позивачем та відповідачем був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого, відповідач передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Зазначений іпотечній договір забезпечує виконання зобов'язань ОСОБА_2 за договором про іпотечний кредит № 77-Ф-К-ДІУ/14 від 29.01.2014. Згідно даного договору позивач надав позичальнику кредит в сумі 450 000, 00 грн. зі строком повернення кредиту не пізніше 29.01.2020, з щомісячною сплатою 17,9% річних за користування кредитом.

Позивач вказував, що позичальником порушено умови кредитного договору, а саме: прострочено сплату частини основного боргу в сумі 18 713, 16 грн., прострочено сплату нарахованих відсотків за користування кредитними коштами в сумі 32 899, 07 грн.

Враховуючи подану в подальшому заяву про збільшення позовних вимог, позивач просив задовольнити грошові вимоги за договором про іпотечний кредит в розмірі 510 002, 64 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартири, що є предметом іпотеки.

В судовому засіданні, яке відбулося 10.11.2014, до участі у справі залучено ОСОБА_2 в якості третьої особи без самостійних вимог.

Справа № 752/15020/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11261/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 77-Ф-К-ДІУ/14 від 29.01.2014 задоволено грошові вимоги ПАТ «Укргазпромбанк» до ОСОБА_1 в сумі 510 002, 64 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 442 896, 25 грн., простроченої заборгованості за відсотками за період з квітня 2014 року по грудень 2014 року в розмірі 57 439, 29 грн., пені за несвоєчасне погашення відсотків в розмірі 6 091, 95 грн., пені за несвоєчасне погашення основного боргу в розмірі 3 575, 15 грн., за рахунок предмета іпотеки: квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, шляхом продажу квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною продажу не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної відповідним суб'єктом оціночної діяльності у встановленому порядку під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазпромбанк» судові витрати у справі в розмірі 3 654,00 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.07.2015 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначала, що в матеріалах справи містяться дані про те, що з 26.07.2014 відсоткова ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі 27,9%, проте відповідно до умов кредитного договору, процентна ставка встановлена у розмірі 17,9% річних. Вважала, що розрахунок заборгованості, наданий представником банку є необґрунтованим та не відображає правові підстави для стягнення відповідних сум.

Крім того, звернула увагу, що в графіку погашення іпотечного кредиту процентна ставка взагалі не зазначена.

Апелянт також вказувала, що кредитний договір відповідно до ст. 1051 ЦК України є оспорюваний, проте суд першої інстанції не надав можливості для його оспорювання в судовому порядку.

Враховуючи наведене, апелянт просила заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.04.2015 скасувати.

В судовому засіданні представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу відхилити з огляду на її безпідставність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 29.01.2014 між ПАТ «Укргазпромбанк» та ОСОБА_2 укладений договір про іпотечний кредит № 77-Ф-К-ДІУ/14, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 450 000, 00 грн. зі строком повернення кредиту не пізніше 29.01.2020, з щомісячною сплатою 17,9% річних за користування кредитом (а.с.11-14).

29.01.2014 з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за вищевказаним договором про іпотечний кредит, між ПАТ «Укргазпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого, відповідач передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5-8).

Позичальник порушив умови кредитного договору, а саме: прострочив сплату частини основного боргу в сумі 18 713, 16 грн. та прострочив сплату нарахованих відсотків за користування кредитними коштами в сумі 32 899, 07 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне зобов'язання).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з боку ОСОБА_2 мало місце порушення умов договору про іпотечний кредит № 77-Ф-К-ДІУ/14 від 29.01.2014.

Відповідно до п.2.4 Договору про іпотечний кредит погашення кредиту повинно відбуватись до 29 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення кредитного договору, ануїтетними платежами відповідно до графіку погашення кредиту.

Як вбачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості, позичальник не виконував належним чином обов'язки по сплаті частини основного боргу та сплаті нарахованих відсотків, в результаті чого утворилась заборгованість перед банком.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності заборгованості позичальника перед банком, позивачем були дотримані вимоги Закону України «Про іпотеку» та виконані умови договорів, а відтак наявні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 6 ст. З Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Пунктом 3.2 іпотечного договору передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником/іпотекодавцем зобов'язання в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених цим договором, договором про іпотечний кредит або чинним законодавством, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством (а.с.5-8).

06.08.2014 ПАТ «Укргазпромбанк» направив боржнику письмову вимогу щодо наявності порушення зобов'язання та можливе звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості, наданий представником банку є необґрунтованим та не відображає правові підстави для стягнення відповідних сум, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що відповідачем та його представником не було надано суду жодних доказів на підтвердження викладених доводів.

Крім того, колегія суддів також надає оцінку і тому, що апелянт не надав суду свого розрахунку заборгованості, а відтак посилання на необґрунтованість розрахунку, наданого банком, є безпідставними.

В судовому засіданні представник відповідача наголошував, що у спірній квартирі, яка є предметом іпотеки зареєстрована та проживає малолітня дитина, яка є онуком відповідача, проте на підтвердження даного факту представник відповідача не надав суду жодних належних та допустимих доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК HYPERLINK "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_02_21/T041618.html?pravo=1"України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Не ґрунтуються на вимогах закону і посилання апелянта на те, що позивач не перевірив стан квартири, не витребував довідку про склад сім'ї та не подав її до суду, оскільки норми чинного законодавства та умови договору лише надають таке право позивачу, а не покладають на нього обов'язок вчинити вказані дії.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарг цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: