Номер провадження: 22-ц/785/6063/15
Головуючий у першій інстанції Погрібний М. О.
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А. суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Желєзнова В.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна нажитого в шлюбі та визнання права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 20 травня 2015 року, -

встановила:

ОСОБА_2 подала до суду позов, в якому просить поділити між нею та відповідачем гараж під літерою «Е», розташований на території домоволодіння АДРЕСА_1, придбаний ними в період спільного проживання в шлюбі, визнавши за нею право власності на 1/2 частину, вказаного гаражу. А також стягнути з відповідача на її користь половину коштів з суми еквівалентної 5 000 доларам США, які вони витратили з відповідачем під час спільного проживання в шлюбі на реконструкцію житлового будинку під літерою «А».

В обґрунтування заявлених вимог, ОСОБА_2 посилалася на те, що домоволодіння АДРЕСА_1, на праві власності належала її колишньому чоловікові, відповідачу по даній справі, ОСОБА_3, яке йому подарувала його мати. Вона проживала з відповідачем в шлюбі з 1982 по 1990 рік, після чого шлюб розірвали, залишившись проживати разом, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. А 21 травня 2005 року, вони свої шлюбні відносини знову зареєстрували, отримавши свідоцтво про шлюб.

Під час спільного проживання у них народилося двоє дочок ОСОБА_5 та ОСОБА_7. В 2010 році вони з відповідачем фактично припинили проживати однією сім'єю, а 01 лютого 2012 року, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси, їхній шлюб був розірваний. Під час спільного проживання в домоволодінні АДРЕСА_1, вони з відповідачем побудували нові житлові приміщення та реконструювали старі. Оскільки мирним шляхом поділити спільне майно, а саме вказаний вище гараж та потрачені на реконструкцію будівель домоволодіння кошти вони не можуть, просила її позовні вимоги задовольнити в судовому порядку на підставі ст. ст. 60, 69, 70 СК України та ст. 368 ЦК України.

Представник відповідача, ОСОБА_6, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Рішенням Суворівського районного суду м. Одеси від 20 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в зв'язку з тим, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, сторони, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що із тексту договору дарування від 05 квітня 2006 року, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_7, посвідченого Другою одеською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 15 червня 2006 року, видно, що відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належало ціле домоволодіння АДРЕСА_1, яке в цілому складалося з двох житлових будинків під літерами «А», «В», загальною площею 114,0 кв./м.. жилою площею 65,2 кв./м. та надвірних споруд, позначених в схематичному плані під літерами: «Е» - гараж, «Ж» - сарай, «З» - душ, «И» - убиральня, №1-4 огорожа, І-ІІ мостіння, розташованих на земельній ділянці, площею 928 кв./м., на підставі договору дарування від 18 листопада 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І. і зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 10 грудня 2003 року, в книзі №11 доп., на сторінці №196, за реєстровим номером №3348, а в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером №14241053 (л.с. №32).

В зазначеному домоволодінні ОСОБА_3 проживав із своєю сім'єю, дружиною ОСОБА_2, з якою знаходився в зареєстрованому шлюбі з 1982 року по 1990 рік та з 21 травня 2005 року до 01 лютого 2012 року, та двома дочками ОСОБА_7 і ОСОБА_5 (післяшлюбне прізвище ОСОБА_5), що в судовому засіданні підтвердили сторони по справі.

Згідно зазначеного вище договору дарування від 05 квітня 2006 року, ОСОБА_3 подарував дочці ОСОБА_7, 21/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1, передавши їй в користування житловий будинок під літерою «В», житловою площею 9,9 кв./м., загальною площею 27,1 кв./м. (л.с. №32).

Під час проживання у вказаному домоволодінні, ОСОБА_3 і ОСОБА_2, на земельній ділянці, де розташоване домоволодіння, з метою поліпшення житлових умов сім'ї, побудували житловий будинок під літерою «К», загальною площею 195,0 кв./м., жилою площею 128,0 кв./м. і житловий будинок під літерою «Л», загальною площею 52,7 кв./м., жилою площею 24,0 кв./м., що в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та що не спростовувалося відповідачем по справі і його представником (л.с. №№59, 60).

02 липня 2012 року, виконавчим комітетом Одеської міської ради, ОСОБА_3, замість договору дарування від 18 листопада 2003 року, на підставі якого він являвся власником вказаного вище домоволодіння, було видано Свідоцтво про його право спільної часткової власності на 24/25 частини домоволодіння АДРЕСА_1, на підставі декларації готовності об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією ДАБК в Одеській області від 16 лютого 2012 року №ОД і розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 15 травня 2012 року №266р. Відповідно до вказаного Свідоцтва, 24/25 частини домоволодіння АДРЕСА_1 стали складатися в цілому з житлових будинків під літерою «А», загальною площею 87,0 кв./м., житловою площею 55,3 кв./м.; під літерою «К», загальною площею 195,0 кв./м., жилою площею 128,0 кв./м.; під літерою «Л», загальною площею 52,7 кв./м., жилою площею 24,0 кв./м. та надвірних споруд: гаражу під літерою «Е», сараю під літерою «Ж», душу під літерою «З», вбиральні під літерою «И», відображені в технічному паспорті від 01 березня 2012 року (л.с. №17). А частка домоволодіння, яка належала ОСОБА_7 за вищезазначеним договором дарування від 2006 року, у вигляді житлового будинку під літерою «В», стала складати 1/25 частини від усього домоволодіння (л.с. №32).

В 2010 році, позивачка і відповідач свої шлюбні відносини фактично припинили, а 01 лютого 2012 року, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси шлюб між ними був розірваний, що в судовому засіданні підтвердили сторони та що підтверджується рішенням Суворовського районного суду м. Одеси (л.с. №21).

07 серпня 2012 року, ОСОБА_3, із належної йому на праві спільної часткової власності 24/25 частини домоволодіння АДРЕСА_1, подарував (передав у власність) 29/100 частини домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, ОСОБА_2, яка прийняла їх в дар (прийняла у власність). При цьому на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 було відчужено (передано у власність) із житлового будинку під літерою «К», 2-1 коридор; 2-2 житлова кімната; 2-3 кладова; 2-4 санвузол; 2-5 кухня; 2-І сходи; 2-6 коридор; 2-7 житлова кімната; 2-8 житлова кімната; 2-9 житлова кімната; 2-ІІ сходи, загальною площею 98,1 кв./м., житловою площею 61,1 кв./м., огорожа №5, що складає 29/100 частини від усього домоволодіння, яке в цілому складається з житлових будинків під літерами «А,В,К,Л», надвірних споруд: гаражу під літерою «Е», сараю під літерою «Ж», душу під літерою «З», вбиральні під літерою «И», №1,2, 6-8 огорожі, І-ІІ мостіння, розташовані на земельній ділянці площею 928 кв./м., яка знаходиться у фактичному користуванні, що підтверджується договором дарування від 07 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., зареєстрованого в реєстрі за №2082 та зареєстрованого в державному реєстрі правочинів під номером №5139351 (л.с. №№19, 20, 29).

В цей же день, 07 серпня 2012 року, ОСОБА_3, із належної йому частини домоволодіння АДРЕСА_1, подарував (передав у власність) 1/2 частини домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, дочці ОСОБА_5, яка прийняла їх в дар (прийняла у власність). При цьому, на користь ОСОБА_5, ОСОБА_3 було відчужено (передано у власність) із житлового будинку під літерою «К», вітальню 1-1; кладову 1-2; санвузол 1-3; кухню 1-4; сходи І-І; коридор 1-5; кладову 1-6; житлову кімнату 1-7; житлову кімнату 1-8; житлову кімнату 1-9; сходи І-ІІ; загальною площею 96,9 кв./м., житловою площею 66,9 кв./м.; із житлового будинку під літерою «Л» кухню 1-1; житлову кімнату 1-2; санвузол 1-3; кухню 2-1; санвузол 2-2; житлову кімнату 2-3; загальною площею 52,7 кв./м., житловою площею 24,0 кв./м., 1/2 огорожі №6,7,8, що складає 1/2 частини від усього домоволодіння, яке в цілому складається з житлових будинків під літерами «А,В,К,Л», надвірних споруд: гаражу під літерою «Е», сараю під літерою «Ж», душу під літерою «З», вбиральні під літерою «И», №1,2, 6-8 огорожі, І-ІІ мостіння, розташовані на земельній ділянці площею 928 кв./м., яке знаходиться у фактичному користуванні, що підтверджується договором дарування від 07 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., зареєстрованого в реєстрі за №2082 та зареєстрованого в державному реєстрі правочинів під номером №5139466 л.с. №№30, 33).

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_3 у 2006 та 2012 роках, із належного йому на праві власності домоволодіння АДРЕСА_1, були відчужені (передані у власність) ОСОБА_7, житловий будинок під літерою «В», загальною площею 27,1 кв./м., житловою площею 9,9 кв./м.; ОСОБА_2 частина житлового будинку під літерою «К» загальною площею 98,1 кв./м., житловою площею 61,1 кв./м.; та ОСОБА_5 частина житлового будинку під літерою «К», загальною площею 96,9 кв./м., житловою площею 66,9 кв./м., а також житловий будинок під літерою «Л», загальною площею 52,7 кв./м., житловою площею 24,0 кв./м.

У ОСОБА_3 на праві власності в домоволодінні АДРЕСА_1 залишилися житловий будинок під літерою «А», загальною площею 87,0 кв./м., житловою площею 55,3 кв./м., надвірні споруди: гараж під літерою «Е», сарай під літерою «Ж», душ під літерою «З» та вбиральня під літерою «И», що складає 17/100 частини від усього домоволодіння АДРЕСА_1, що підтверджується вищевикладеним, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна від 17 квітня 2015 року за номером №36446190, які він придбав у свою особисту власність, ще на підставі Договору дарування від 18 листопада 2003 року, посвідченого нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., до реєстрації шлюбу з позивачкою ОСОБА_2 у 2005 році. (л.с. №№65-66).

Таким чином, суд вважає, що гараж під літерою «Е», який позивачка просить поділити, як майно подружжя набуте в період шлюбу, не являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний ОСОБА_3 на підставі договору даруванню від 18 листопада 2003 року, до знаходження в зареєстрованому шлюбі з позивачкою, тому в задоволені її позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Згідно ст. 57 ч.1 п.1,п.2 СК України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

Також суд першої інстанції зазначив, що не підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ коштів в еквіваленті 5 000 доларів США, які як зазначав позивач потрачених нею з відповідачем на реконструкцію житлового будинку під літерою «А», під час спільного проживання в шлюбі, та стягнення з відповідача на її користь половини суми еквівалентної 2 500 гривень, оскільки позивачкою жодним чином та жодними допустимими доказами не доведені факти здійснення нею з відповідачем реконструкції в житловому будинку під літерою «А» і надвірних споруд домоволодіння та розміри нібито витрачених на реконструкцію спільних коштів подружжя.

Згідно ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що сторони у справі під час проживання однією сім'єю у шлюбі побудували спірний гараж під літерою «Е» не підтверджено належними доказами як при розгляді справи в суді першої інстанції так і при розгляді справи в суді апеляційної інстанції. Суд першої інстанції правомірно посилався на те, що право власності на спірний гараж, відповідаю набув на підставі договору дарування від 18 листопада 2003 року, а тому зазначений гараж не є спільною сумісною власністю подружжя.

Позивач при розгляді справи в суді апеляційної інстанції зазначила, що у неї відсутні докази того, що спірний гараж є спільною сумісною власністю сторін.

Також доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поділ коштів в еквіваленті 5 000 доларів США, які як зазначав позивач потрачених нею з відповідачем на реконструкцію житлового будинку під літерою «А», під час спільного проживання в шлюбі, та стягнення з відповідача на користь позивача половини суми еквівалентної 2 500 гривень, оскільки позивачем як при розгляді справи в суді першої інстанції так і при розгляді справи в суді апеляційної інстанції не надано належних доказів на підтвердження заявлених вимог.

На підставі наведеного, колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи, висновки суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити. Рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Судді О.А. Ступаков

О.Д. Варикаша

В.А. Станкевич