Справа №463/6158/14-ц
Провадження №2/463/371/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача Калмикова С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення страхового відшкодування, пені та штрафу, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом відповідача, який у встановленому законом порядку неодноразово уточнювала, та в кінцевому, просить ухвалити рішення, яким стягнути з ТДВ «СКДВ «Глобус» в її користь страхове відшкодування в розмірі 5778,5 грн., пеню в розмірі 1415,58 грн., та три відсотки річних за порушення грошового зобов'язання в розмірі 186,2 грн., а всього 7379,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18.07.2013р. на території Львівської області у м. Львові по вул. Куліша-Газова, водій автомобіля марки «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у страховій компанії відповідача, порушивши вимоги ПДР здійснив зіткнення з автомобілем марки «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням позивача. Згідно висновку Про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу, складеного ФОП ОСОБА_4, вартість виконаних робіт та матеріалів відновлювального ремонту автомобіля марки «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_3 складає 4245 грн. 26.07.2013р. позивач згідно акту прийому-передачі отримала відремонтований автомобіль та підтвердила об'єм і якість виконаних робіт та відсутність будь-яких претензій. Ремонт здійснювався ФОП ОСОБА_4, який розрахував вартість спричиненого збитку і його було повідомлено, що оплату вартості повинен здійснити відповідач. Після настання страхового випадку, позивач 19.07.2013р. подала заяву про виплату страхового відшкодування до якої були долучені інші необхідні документи. За результатами ДТП відповідач завів страхову справу, проте станом на час розгляду справи не здійснив виплати страхового відшкодування, хоча йому неодноразово направлялись відповідні звернення. 05.11.2014р. на адресу страховика була скерована претензія про виплату страхового відшкодування, проте вона також залишилась проігнорованою. Оскільки станом на даний час вартість запчастин, використаних для ремонту автомобіля збільшилась, і становить 5 778,50 грн., у зв'язку з невиконанням відповідачем свого обов'язку дану суму просить стягнути в примусовому порядку. Крім того, оскільки за прострочення виконання грошового зобов'язання відповідач зобов'язаний сплатити пеню та три відсотки річних, їх обрахований розмір, який становить 1415,58 грн. та 186,2 грн. відповідно також просить стягнути в примусовому порядку. Судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 243,60 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. також просить відшкодувати за рахунок відповідача.

В судовому засіданні представник позивача згідно договору про надання правової допомоги від 18.11.2014р. та ордеру на ведення справи серії ЛВ № 0019672 - адвокат Калмиков С.В. позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, проте скерував до суду письмові заперечення проти позовних вимог, в яких вказує, що з метою забезпечення своїх страхових зобов'язань, які виникли внаслідок ДТП, представник відповідача в присутності позивача провів огляд пошкодженого автомобіля, в підтвердження чого було складено акт від 19.07.2013р., який позивач особисто підписала, і на підставі цього акту, була складена калькуляція та акт розрахунку матеріальної шкоди, згідно з чим її розмір становив 2966,94 грн. з урахуванням ПДВ. Такий розрахунок матеріальної шкоди повністю відповідає вимогам чинного законодавства в сфері оціночної діяльності, а докази, які подані позивачем в обґрунтування ціни позову, тобто рахунки на оплату, заказ-наряди чи приймально-здавальні акти не можуть вважатись документами, які підтверджують оцінку вартості збитку. З метою врегулювання питання про виплату страхового відшкодування, на адресу позивача двічі направлявся запит з проханням надати постанову суду про притягнення до адміністративної відповідальності, а також заву про виплату страхового відшкодування із зазначенням банківських реквізитів, на які слід здійснити виплату. Оскільки таких документів подано не було, відповідач відповідно не здійснив виплату, і в такому випадку, строк для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування збільшується на кількість днів цього прострочення. Станом на 10.02.2015р. запитувані документи не отримані, а відтак, неможливим є примусове стягнення страхової суми. З аналогічних підстав також не може бути задоволена вимога про стягнення пені, а положення цивільного закону, які регламентують стягнення трьох відсотків річних взагалі не поширюються на правовідносини між сторонами, які через свій загальний характер, виключаються нормами спеціального закону. Крім того, якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий має право заявити додаткові вимоги до винної особи, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилось вже після зростання цін і тарифів. Оскільки автомобіль відремонтовано за ціною 4245 грн., для відповідача незрозумілим є обрахування суми страхового відшкодування в розмірі 5778,5 грн. З огляду на викладене, в задоволенні позовних вимог просив відмовити. За погодженням з представником позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача на підставі зібраних доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові заперечення представника відповідача, дослідивши в сукупності зібрані у справі докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 18.07.2013р. у м. Львові на вул. Куліша - Газова відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням позивача та автомобіля «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_3

Відповідно до полісу № АС/2943333 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.8, 129), в момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, під час керування ним транспортним засобом «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_5 була застрахована у страховій компанії відповідача.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 14.10.2013р. (а.с.80), водія ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові внески та виконувати інші умови договору.

Приписами ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відтак, слід вважати встановленим, що автомобіль Тойота д.н.з. НОМЕР_6, станом на момент ДТП був забезпеченим транспортним засобом у розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а дії або бездіяльність його водія під час керування таким транспортним засобом є підставою для виникнення прав та обов'язків у страховика та третіх осіб, передбачених положеннями даного Закону, які полягають у відшкодуванні завданих збитків в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Згідно вимог ст. 6 вказаного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Поряд з цим, обов'язок страховика по виплаті страхового відшкодування не є безмежним, і згаданий вище Закон, покладаючи цей обов'язок на відповідача, одночасно наділяє його правом переконатись та перевірити, чи подія відноситься до страхового випадку, і такому праву страховика, виходячи з вимог ст. 33-1 Закону, кореспондується обов'язок учасників ДТП сприяти в проведенні розслідування.

Кваліфікуючою ознакою страхового випадку, як події, яка породжує обов'язок страховика здійснити страхове відшкодування, виходячи зі змісту ст. 6 Закону, є цивільно-правова відповідальність застрахованої особи, яка може виникати виключно за наявності вини такої особи у настанні страхового випадку.

Питання цивільно-правової відповідальності врегульовано ч. 1 ст. 1166 ЦК України, у відповідності до якої, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Документом, який підтверджує вину особи у вчиненні ДТП, є постанова у справі про адміністративне правопорушення про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності.

Як на підставу своїх вимог, позивач покликається на дотримання нею умов, визначених ст. 33 Закону, які регламентують дії осіб у разі настання страхового випадку, і одночасно, покликається на виконання нею вимог ст. 35 цього Закону щодо документів, які необхідно подати страховику для виплати страхового відшкодування.

В той же час, як вбачається з матеріалів страхової справи, належним чином завірені, переплетені, пронумеровані та скріплені мокрою печаткою копії якої долучені до матеріалів цивільної справи (а.с.103-130), після настання страхового випадку, відповідачем за участю позивача було складено акт огляду її транспортного засобу від 19.07.2013р. (а.с.112), відібрано пояснення в учасників ДТП (а.с.119, 120), складено акт огляду дорожньо-транспортної пригоди (а.с.114-115) та акт огляду транспортного засобу страхувальника (а.с.116-118) та в подальшому, складено акт розрахунку матеріальної шкоди від 22.11.2013р. (а.с.105зв.-108), до якого долучено калькуляцію вартості страхового відшкодування (а.с.109-111).

З метою врегулювання страхового випадку, на адресу позивача був надісланий лист від 12.11.2013р. (а.с.105) з вимогою представити постанову суду про притягнення до адміністративної відповідальності особи, винної в ДТП, і в подальшому, 14.03.2014р. (а.с.104зв.), направлено аналогічний лист однак до якого також слід було долучити заяву про виплату страхового відшкодування та банківські реквізити, куди слід перерахувати ці кошти.

Лист аналогічного змісту від 26.11.2014р. (а.с.104) також надсилався представнику позивача як відповідь на його претензію від 05.11.2014р. (а.с.15), про яку згадується в мотивах позову.

В процесі розгляду даної справи позивач не представила суду доказів, що нею вчинено вище перелічені дії, які б породили у відповідача обов'язок здійснити страхове відшкодування, а відтак, у суду немає підстав вважати, що права позивача станом на даний час є порушеними.

Представник позивача, долучивши відповідь на його претензію (а.с.82 зв.), з одного боку, не спростовує законності вимог, які ставляться у цій відповіді, а з другого боку, не представляє суду доказів, які б підтверджували вчинення позивачем всіх необхідних дій, які породжують у відповідача обов'язок здійснити страхове відшкодування.

Більше того, законності таких вимог відповідача для врегулювання ситуації між сторонами не ставиться під сумнів і судом, оскільки заява про виплату страхового відшкодування, виходячи зі змісту ст. 35, є основним документом, на підставі якого страховиком проводиться регламентна виплата. Без такої заяви, проведення відшкодування є неможливим.

Посилання представника позивача про повторну подачу заяви про виплату страхового відшкодування, яке міститься в уточненнях до позову (а.с.74) суд визнає голослівним, оскільки такої заяви суду не представлено, і в додатках до неї вона відсутня, хоча вказано, що така додається.

При цьому, наявність першої такої заяви від 19.07.2013р. (а.с.7зв.), яка долучена представником позивача при пред'явленні позову висновків суду не спростовує, оскільки по-перше, в такій відсутня відмітка про її отримання страховиком, і вона відсутня в матеріалах страхової справи, належно завірена копія якої витребувана у відповідача, що ставить під сумнів її як допустимий доказ, а по-друге, в такій відсутні відомості банківські реквізити заявника, куди слід здійснити виплату. Звичайно, за змістом пп. «є» п. 35.2 ст. 35 вони не є обов'язковими, однак і відповідач в такому випадку позбавлений можливості здійснити виплату. Сама ж позивач, або її представник в процесі розгляду справи не вказували, що ОСОБА_2 безпосередньо зверталась до страховика з вимогою про виплату їй страхового відшкодування і навіть більше, хоча й не долучає відповідних доказів, в уточненій позовній заяві вказує, що такі кошти повинні бути перераховані на банківські рахунки ОСОБА_5

Під час розгляду цивільної справи № 6-84цс14, ВСУ на основі аналізу ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України сформулював правову позицію від 03.09.2014р., згідно з якою роз'яснив, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

На переконання суду, діями відповідача права позивача порушені не були, а відтак, вони не можуть бути об'єктом судового захисту.

Для врегулювання ситуації з виплати страхового відшкодування існує позасудовий порядок, додержання умов якого є обов'язковим як для страховика, так і для потерпілої особи, і суд своїм рішенням не повинен нівелювати обов'язковості виконання цього порядку. Виключно у випадку безпідставної відмови у виплаті страхового відшкодування, можливим є його стягнення в судовому порядку.

Оскільки в справі яка розглядається позивачем не долучено доказів про отримання відмови у виплаті страхового відшкодування, а поведінка відповідача свідчить про сприяння у здійсненні такої виплати, суд не вбачає підстав для примусового стягнення страхової суми, а відтак, не вбачає підстав для задоволення цієї вимоги.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 5778,5 грн., слід одночасно відмовити у стягненні штрафних санкцій у виді пені та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Такі вимоги є обґрунтованими виключно у випадку порушення строків здійснення страхового відшкодування, і оскільки прийняттю позитивного рішення перешкоджає поведінка позивача, яка полягає у невиконанні покладених на неї обов'язків, строк виконання грошового зобов'язання для відповідача не настав, а відтак, і штрафні санкції не можуть застосовуватись.

Разом з тим, різниця в розмірі страхового відшкодування, який обраховано позивачем та відповідачем не впливає на висновки суду про необхідність залишення позовних вимог без задоволення, оскільки під час розгляду даної справи позивач не довела саме право на отримання такого відшкодування.

Таким чином, суд визнає позов необґрунтованим і в його задоволенні відмовляє повністю. Витрати на правову допомогу як і інші судові витрати також не підлягають до стягнення в силу ст. 88 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.10,60,61,88,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 625, 979-982, 984, 988-992, 1192, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент ДТП), суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення страхового відшкодування, пені та штрафу в розмірі 7379,78 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.