У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Штелик С.П., Черненко В.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного авіаційного підприємства «Україна» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищевказаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просила скасувати наказ від 01 вересня 2014 року № 159/0, виданий Державним авіаційним підприємством «Україна» (далі - ДАП «Україна») про звільнення, поновити її на посаді старшого бортпровідника, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 33 310,20 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 17 жовтня 1979 року відповідно до наказу № 261/л вона була прийнята на посаду бортпровідника до Бориспільського об'єднаного авіазагону Українського об'єднання цивільної авіації. 12 травня1980 року відповідно до наказу № 150/л їй було надано третій клас бортпровідника, 27 грудня 1983 року - другий клас бортпровідника, з 18 квітня 1984 року вона була переведена на посаду старшого бортпровідника і надано перший клас. Згідно з наказом від 01 квітня 1993 року № 2/л у зв'язку з реорганізацією Бориспільського авіапідприємства вона була переведена до Бориспільського державного авіапідприємства Української державної авіакомпанії «Авіалінії України». З 15 жовтня 1997 року відповідно до наказу № 22 вона була переведена з Бориспільського ДАП «Авіалінії України» до ДАП «Україна». Наказом від 01 вересня 2014 року № 159/0 її було звільнено з посади старшого бортпровідника на підставі п. 1 ст.40 КЗцП України у зв'язку зі скороченням штату.

Посилаючись на те, що звільнення проведено з порушенням вимог трудового законодавства, зокрема, порушено порядок попередження про майбутнє звільнення з займаної посади, не було враховано її переважне право на залишення на роботі у порівняні із залишеними співробітниками, оскільки вона має на утриманні неповнолітню доньку, у неї не було жодного дисциплінарного стягнення за весь безперервний стаж роботи, просила позов задовольнити.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що при звільненні позивачки з роботи відповідачем було дотримано вимоги чинного трудового законодавства та процедуру звільнення працівника за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Висновок судів є правильним з урахуванням вимог ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України щодо належності, допустимості доказів і обов'язку доказування та надання доказів.

Пунктом 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працювала в ДАП «Україна» старшим бортпровідником.

Також убачається, що у ДАП «Україна» мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату працівників.

З листа Державного управління справами від 20 березня 2014 року № 01-13/11.1/0408 на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня 2014 року № 65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» Державним управлінням справами запропоновано Кабінету Міністрів України залишити для виконання спеціальних авіаперевезень п'ять повітряних суден ДАП «Україна»: три літаки (Airbus А-319-115, АН-74ТК-300Д, AH-148-100) та два вертольоти (МІ-8МТВ-1, 2002 року та 2003 року випуску), решту повітряних суден планується передати з Управління Державного управління справами або списати в найкоротший термін.

Протягом 2013-2014 років з балансу та експлуатації відповідача були зняті літаки типу Іл-62 (наказ від 31 березня 2014 року № 95), Ту-134А-3 та Як-40 (наказ від 11 липня 2013 року № 232), Ту-134-А-3 (наказ від 12 червня 2013 року №202).

Відповідно до наказу ДАП «Україна» від 31 березня 2014 року № 95 з 01 квітня 2014 року підприємством для виконання спеціальних авіаперевезень використовуються повітряні судна Airbus А-319-115, АН-74ТК-300Д, АН-148-100 та два вертольоти Мі-8МТВ-1, 2002 року і 2003 року випуску.

Згідно з наказом від 28 березня 2014 року № 93 «Про утворення тимчасової комісії ДАП «Україна», на виконання наказу ДАП «Україна» від 14 березня 2014 року «Про організацію та проведення у підприємстві заходів економії державних коштів» та з метою оптимізації структури та штатного розпису шляхом зменшення персоналу до мінімальної (необхідної ) кількості, яка може забезпечувати виробничий процес підприємства, була утворена тимчасова комісія ДАП «Україна» для відпрацювання проектів нової структури та штатного розпису підприємства, визначення чисельної кількості чи штату працівників, які підлягають скороченню, проведення вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці відповідно до вимог чинного законодавства.

Наказом від 19 червня 2014 року № 163 було введено в дію нову організаційну структуру ДАП «Україна», внесено зміни до штатного розпису, згідно з якими, зокрема, було скорочено 10 посад бортпровідників.

26 червня 2014 року позивач отримала попередження про майбутнє звільнення із займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпП України з 01 вересня 2014 року.

Згідно з протоколом засідання тимчасової комісії від 21 липня 2014 року № 13 у зв'язку із відсутністю посад за відповідною професією (спеціальністю) на дату проведення засідання комісії було прийнято рішення про звільнення ряду працівників, в тому числі і позивача, за п.1 ст.40 КЗпП України.

01 вересня 2014 року наказом № 159/о ОСОБА_4 та ще 6 працівників було звільнено у зв'язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Вимоги ст. 42 КЗпП України відповідачем також дотримано, наявність переважного права на залишення на роботі ретельно перевірялось спеціально створеною комісією.

Тобто при звільненні ОСОБА_4 ДАП «Україна» були дотримані всі норми трудового законодавства.

Що стосується виплати остаточного розрахунку 22 вересня 2014 року, а не у день звільнення, то вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не були предметом позовних вимог.

Інші доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді С.П. Штелик

В.А. Черненко