Номер провадження: 22-ц/785/9502/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна обєктами спільної сумісної власності подружжя та його поділ, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 27 серпня 2015 року про відмову в забезпеченні позову,

встановила:

У серпні 2015 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом разом і клопотанням про забезпечення позову шляхом накладення арешту (заборонити відчуження) на: 1) житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Усатово по вул. Ломаная, 59 Біляївського району Одеської області; 2) всі транспортні засоби, які належать ОСОБА_5.

27.08.2015 р. Біляївський районний суд Одеської області постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову.

ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Представники апелянта у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_5 у судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки не повідомив, письмових заперечень на скаргу, заяв та клопотань не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином сповіщених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів зазначає наступне.

Постановляючи ухвалу про відмову в забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні будь-які докази того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (а. с. 50 51).

Колегія суддів вважає, що погодитися з таким висновком суду не можна, цього висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права, відповідних розяснень Пленуму Верховного Суду України.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, на підставі доказів наданих сторонами.

Статтями 151, 152 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. При цьому, вжиті судом заходи забезпечення позову не повинні порушувати права інших осіб, вони повинні бути співмірними з позовними вимогами.

Відповідно до п. 3, 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.06 р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановлені зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосування відповідних заходів.

З виділених матеріалів справи вбачається, що позивачкою заявлено вимоги про визнання житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Усатово по вул. Ломаная, 59 Біляївського району Одеської області та автомобіля «Мітсубіші Паджеро Спорт» обєктами права спільної сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя. При цьому вона посилалася на те, що житловий будинок було подаровано відповідачу до укладення шлюбу, однак за час шлюбу його вартість значно збільшилася за рахунок спільних трудових та грошових затрат. Транспортний засіб було придбано за час шлюбу.

Таким чином, висновок суду про відсутність будь-яких доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду не відповідає обставинам справи, оскільки відповідач не позбавлений можливості реалізувати житловий будинок без згоди позивачки під час розгляду справи.

Щодо клопотання позивачки накласти арешт на усі належні відповідачу транспортні засоби то воно дійсно не є співмірним з предметом позову. Однак, воно може бути задоволено частково, після надходження до суду відомостей щодо реєстрації автомобіля «Мітсубіші Паджеро Спорт» за відповідачем. Суд задовольнив клопотання позивачки про витребування з ДАІ відомостей щодо реєстрації транспортних засобів за відповідачем (а. с. 50). Однак, не дочекавшись надходження до суду відповідних відомостей з ДАІ, відмовив у задоволення заяви про забезпечення позову. Тому висновок суду в цій частині є передчасним.

Доводи апелянта про можливе відчуження відповідачем спірного майна є обґрунтованими.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що при вирішенні питання про відмову в забезпеченні позову, судом були порушені вищевказані норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, колегія судів вважає, що ухвалу суду першої необхідно скасувати. Заяву про забезпечення позову направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

За правилами п. 4 ч. 2 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має право скасувати ухвалу і передати питання на новий розгляд суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 27 серпня 2015 року про відмову в забезпеченні позову - скасувати.

Клопотання ОСОБА_4 про забезпеченні позову шляхом накладення арешту направити до Біляївського районного суду Одеської області на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_6

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3