Справа № 466/254/15 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/2702/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Брикайло М.В.

з участю: Канюги А.Я.. Греділя А.Р., представника ПАТ

«УкрСиббанк» Ільків С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ "УкрСиббанк" звернулось в зі скаргою про визнання неправомірною та незаконною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Канюги А.Я. та державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Греділя А.Р., начальника Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Титли І.М., зобов»язання до вчинення виконавчих дій для виконання рішення суду.

Оскаржуваною ухвалою скаргу задоволено, визнано неправомірною та незаконною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського ВДВС Канюги А.Я. та державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Греділя А.Р. у зв"язку з недотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження" щодо вчинення виконавчих дій у ВП № 43913670, а саме: не вчинення виконавчих дій у строки, передбачені Законом, не з"ясування майнового стану боржника у повному обсязі, порушення принципу повноти та своєчасності вчинення виконавчих дій, не вчинення дій щодо стягнення з доходів боржника, не вчинення дій щодо визначення частки боржника у майні; визнано неправомірною бездіяльність начальника Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Титли І.М. в частині нездійснення контролю за виконавчим провадженням ВП № 43913670; зобов"язано державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ вчинити виконавчі дії на виконання рішення суду, а саме: винести постанови про стягнення з доходів боржника та скерувати останні на підприємство та у відповідний орган ПФ України, здійснити подання до суду з визначення частки боржника у майні, повно та всебічно у стислі терміни з"ясувати майновий стан боржника, вчинити інші дії, спрямовані на виконання рішення суду.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржили Шевченківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, який в апеляційній скарзі, посилається на її незаконність, необґрунтованість, на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції при постановлені ухвали не враховано, що для звернення стягнення на доходи боржника, не настали умови, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", що унеможливлює звернення стягнення на доходи боржника, оскільки за ним зареєстрована частка квартири по вул. Щурата, 8/18 у м. Львів, а стягувачем не подано заяву щодо звернення стягнення на доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно та боржник отримує доходи на території, яка не підвідомча Шевченківському ВДВС ЛМУЮ. Крім цього апелянт вказує, що державними виконавцями Шевченківського ВДВС ЛМУЮ вжито всіх необхідних заходів для виконання рішення в строки передбачені Законом України "Про виконавче провадження" та скаржником не доведено факт відсутності контролю та вжиття заходів з боку керівника виконавчої служби, оскільки неодноразові звернення та скарги ПАТ «УкрСиббанк» до Шевченківського ВДВС ЛМУЮ розглядались та на них надавались відповіді. З наведених підстав просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення Канюги А.Р., Греділя А.Р. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ПАТ «УкрСиббанк» Ільків С.М. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи скаргу ПАТ «УкрСиббанк», керувався тим, що старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Канюгою А.Я. та державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Греділь А.Р. не було здійснено всіх необхідних дій для примусового виконання виконавчого листа про стягнення з боржника ОСОБА_7 на користь скаржника заборгованості за кредитним договором, начальником Шевченківського ВДВС ЛМУЮ не здійснювався контроль за своєчасністю, правильністю та повнотою виконання судового рішення державними виконавцями, що є підставою для визнання їх бездіяльності протиправною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 40 Конституції передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звернутись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов»язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до Законів України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень України покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання рішень, постановлених іменем України та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України від 4.11.2010 р., який згідно Перехідних положень набув чинності 09.09.2011 року.

Цей Закон визнав виконавче провадження завершальною стадією судового провадження і визначив його як процесуальний порядок примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що визначається сукупністю процесуальних дій, які вчиняються державними виконавцями державної виконавчої служби та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні (сторонами, їх представниками, експертами, спеціалістами, перекладачами, тощо) та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій , що здійснюється відповідно до ч.1 ст. 19 Конституції України, тобто, на підставах, в межах повноважень та у спосіб, які визначені Конституцією України та цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов»язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зазначеним обов»язкам державного виконавця кореспондують права сторін виконавчого провадження, які мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця у порядку, встановленому цим законом.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов»язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що державний виконавець зобов»язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, діє чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом першої інстанції встановлено і вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 10.07.14 р. головним державним виконавцем Канюгою А.Я. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2/1328/4096/11, виданого 23.05.2014 р. на виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 28.05.2008 року в розмірі 272621.60 грн., боржнику було надано строк для добровільного виконання рішення суду до 17.07.14 р.

Оскільки рішення суду боржником добровільно не було виконано, державним виконавцем в подальшому було скеровано запити на предмет встановлення наявності у боржника ОСОБА_7 майна, на яке можливо звернути стягнення, та про джерела отримання її доходів.

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, незважаючи на отриману інформацію про місце праці боржника ОСОБА_7 та отримання нею пенсії та при наявності інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно з якою ОСОБА_7 є співвласником нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1, державний виконавець не прийняв постанови про звернення стягнення на доходи боржника та не звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника у квартирі, якою вона володіє спільно з іншими особами.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що протягом понад як шість місяців триває виконання по виконавчому провадженню № 43913670, однак державними виконавцями не вчинено дій, спрямованих на реальне виконання судового рішення.

В апеляційній сказі апелянти посилаються на те, що не відповідає дійсності твердження суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про те, що державний виконавець, всупереч вимогам ст. 379 ЦПК України, не звернувся до суду першої інстанції з поданням про визначення частки боржника у квартирі, якою вона володіє спільно з іншими особами.

Однак погодитись з такими доводами апелянта не можна, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, державними виконавцями не було надано суду першої інстанції копії подання про визначення частки ОСОБА_7 у квартирі, якою вона володіє спільно з іншими особами, доказів на підтвердження того, що таке надійшло до Шевченківського районного суду м. Львова, зареєстроване в канцелярії суду, перебуває в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова. Копія такого подання без зазначення реєстраційного номеру, за яким подання зареєстроване у Шевченківському районному суді м. Львова, була додана лише до апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції ні Канюга А.Я., ні Греділь А.Р. не надали суду інформації про результат розгляду зазначеного подання.

Оскільки на момент розгляду даної скарги судом першої інстанції державними виконавцями не було підтверджено їх звернення до Шевченківського районного суду м. Львова з поданням про визначення частки ОСОБА_7 у квартирі, якою вона володіє спільно з іншими особами, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про неправомірність дій державних виконавців та правомірно зобов»язав їх здійснити подання до суду для визначення частки ОСОБА_7 у майні, а саме, у квартирі АДРЕСА_2

На думку колегії безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що для звернення стягнення на доходи боржника не настали умови, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», що на думку апелянта унеможливлює звернення стягнення на доходи боржника, а тому відсутні підстави для такого. Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, оскільки такі, з врахуванням того, що у боржника відсутні кошти рахунках у банках та інших фінансових установах, суперечать ст. 68 цього Закону.

Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 отримує доходи на території, яка не підвідомча Шевченківському ВДВС ЛМУЮ, державними виконавцями не вирішено питання виконання рішення суду з врахуванням положень ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ виконавчі дії з виконання вищезазначеного виконавчого документа проведено в строки, визначені Законом України «Про виконавче провадження», оскільки відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» строк здійснення виконавчого провадження не включає час проведення експертизи чи оцінки майна, державні виконавці не надали суду першої інстанції постанови про зупинення виконавчого провадження, така в матеріалах справи відсутня і не була додана до апеляційної скарги, такі доводи апелянта є голослівними і не підтверджені доказами.

Судом першої інстанції встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» неодноразово звертався до начальника Шевченківського ВДВС ЛМУЮ із заявами щодо порушення строків та порядку виконання судового рішення, проте відсутні будь-які дані щодо вжиття заходів керівником органу, на якого покладено функції щодо забезпечення виконання судового рішення. З врахуванням положень ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої контроль за своєчасністю, правильністю та повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби, суд першої інстанції вірно визнав неправомірною бездіяльність начальника Шевченківського ВДВС ЛМУЮ в частині нездійснення контролю за своєчасністю, правильністю та повнотою виконання судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу суду без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.