Справа № 399/201/15-ц
Провадження № 2/399/142/15
РІШЕННЯ

Іменем України

19 травня 2015 року селище Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Лях М.М., за участі секретаря судового засідання Гладкій Т.М., позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Онуфріївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до районного центру дитячої та юнацької творчості Онуфріївської районної ради Кіровоградської області та відділу освіти Онуфріївської районної державної адміністрації Кіровоградської області про зміну формулювання причин звільнення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила змінити в наказі № 6-к від 30.01.2015 року про звільнення та в її трудовій книжці формулювання причин звільнення, де зазначити: «Звільнити з посади керівника гуртка Онуфріївського центру дитячої та юнацької творчості за ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв»язку з невиконанням власником або упововадженим ним органом законодавства про працю, стягнути з відповідача районного центру дитячої та юнацької творчості Онуфріївської районної ради Кіровоградської області на її користь суму в розмірі 6075, 55 гривень, стягнути з відповідача районного центру дитячої та юнацької творчості Онуфріївської районної ради Кіровоградської області на її користь суму в розмірі 841, 23 гривень в рахунок відшкодування за затримку розрахунку при звільненні.

Свій позов мотивувала тим, що 28 березня 2005 року була прийнята на посаду керівника гуртка Онуфріївського центру дитячої та юнацької творчості. За період знаходження у трудових відносинах з відповідачем, останній неодноразово порушував гарантії, визначені КЗпП України та інших законів, що регулюють умови праці робітників позашкільних навчальних закладів.

В період з 2009 року по 2010 навчальний рік відповідач зменшив позивачу педагогічне навантаження з 18 годин до 12 годин на тиждень, а з 01.09.2010 по 01.01.2011 року педагогічне навантаження становило 16 годин на тиждень. При цьому про зміни умов праці попередження за два місяці не було. Оскільки педагогічне навантаження позивача зменшилось, то відповідно й заробітна плата істотно зменшилась, що підтверджується довідкою про доходи за 2009 рік.

У вересні місяці 2014 року відповідач зменшив заробітну плату позивача на 20%, не виконавши свій обов»язок щодо попередження її за два місяці про зміну істотних умов праці.

За період з вересня 2014 року по січень 2015 року позивачу було недораховано та не виплачена заробітна плата в розмірі 405,45 гривень.

27 січня 2015 року позивачем було подано заяву про звільнення, в якій вона просила звільнити її на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Отримавши 30 січня 2015 року трудову книжку позивач побачила, що її звільнено за ст. 38 КЗпП України з формулюванням причин звільнення - за власним бажанням, що не відповідає її заяві.

Посилаючись на те, що відповідачем порушено її право на звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги, позивач просила суд змінити формулювання причини її звільнення з вказівкою на те, що вона звільнена за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного та трудового договору на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, а також стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку та кошти за затримку розрахунку при звільненні.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила задовільнити та пояснила, що з 28 березня 2005 року по 30 січня 2015 року працювала в районному центрі дитячої та юнацької творчості. Вона є матір»ю одиначкою, їй не мали права зменшувати заробітну плату. З вересня місяця 2014 року їй без попередження на підставі КМУ було зменшено заробітну плату на 20 %. З наказом відділу освіти Онуфріївської РДА № 117 від 16 травня 2014 року не знайомилась, з його змістом ознайомилась в суді. 23 травня 2014 року вона не могла ознайомлюватись з наказом через те, що не працювала, оскільки була присутня на виборчій дільниці ДВК, членом якої вона являлась.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнала та просила в його задоволенні відмовити та пояснила, що 27.01.2015 року позивачем було подано заяву про звільнення у зв»язку із зменшенням заробітної плати. В заяві не було вказано конкретні порушення законодавства про працю відносно неї. Згідно її заяви було видано наказ про звільнення за власним бажанням. З наказом відділу освіти про зміну істотних умов праці всіх працівників було ознайомлено особисто, позивач від ознайомлення з наказом відмовилась, про що було складено відповідний акт та передано до відділу освіти. Вважає, що порушень з приводу оплати праці позивачу немає. Крім того, пояснила, що як директор закладу не є розпорядником коштів призначених на виплату заробітної плати.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що 23 травня 2014 року працівники установи були ознайомлені з наказом відділу освіти про зміну істотних умов праці, в тому числі й позивач, але вона відмовилась підписувати наказ, для підтвердження чого було складено відповідний акт.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що 23 травня 2014 року її та інших працівників закладу знайомили з наказом про те, що їм не будуть виплачувати 20 % за престижність педагогічної праці. Знайомились всі працівники в тому чисті й ОСОБА_1, яка була при цьому присутня, але з невідомих причин відмовилась підписувати наказ. В цей день дві особи відмовились підписувати наказ, позивач і ОСОБА_7, але пізнаше ОСОБА_8 поставила свій підпис про ознайомлення з наказом.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що це було рік назад, точної дати не пам»ятає, про той факт, що з їхньої зарплати знімуть 20% працівників закладу повідомляли в кабінеті заступника директора. З наказом він особисто знайомився й ставив підпис про його ознайомлення. Позивач того дня також там була присутня, але відмовилась ставити підпис про ознайомлення з наказом. Акт про відмову ОСОБА_1 знайомитись з наказом складався в його присутності.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, 23 травня 2014 року її та інших працівників закладу повідомили, що їм буде припинено виплату 20 % надбавки за престижність, це було повідомлено наказом. Того дня вона відмовилась підписувати наказ оскільки була некомпетентна й хотіла проконсультуватись. В той же день було складено акт про те, що вона та позивач відмовились знайомитьсь з наказом.

Свідок ОСОБА_11 поснила, що з наказом знайомилась 23 травня 2014 року, на роботу того дня прийшла близько 13 години, зайшла в кабінет ОСОБА_12 й там її ознайомили з наказом про зняття 20 відсотків за престижність, потім в колективі ця тема обговорювалась. Коли ОСОБА_11 зайшла до кабінету там було кілька чоловік, пізніше зайша позивач, прочитавши листа сказала, що нічого підписувати не буде, про що в присутності свідка було складено акт.

ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що 23 травня 2014 року підтвердила, що позивач була присутня на виборчій дільниці, але чи залишала вона її чи ні згадати не змогла, бо була зайнята своєю роботою.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Способом захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Судом встановлено, що з 28.03.2005 року позивач була призначена на посаду керівника гуртка будинку позашкільної роботи з учнівською молоддю тимчасово на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_13 (наказ № 13 від 28.03.2005), а з 01.09.2006 року переведена на постійну роботу керівником гурткової роботи, 03.01.2012 року звільнена з посади керівника гурткової роботи Онуфріївського будинку позашкільної роботи з учнівською молоддю у порядку переведення на роботу в Онуфріївський районний дитячо - юнацький центр (наказ 1-к від 03.01.2012 року) /а.с. 8/.

04.01.2012 року позивача було призначено на посаду керівника гурткової роботи Онуфріївського районного дитячо-юнацького центру (наказ № 1-к від 04.01.2012 року). 24.04.2012 року назву закладу на підставі рішення Онуфріївської районної ради від 24.04.2012 року № 155 змінено на Онуфріївський районний центр дитячої та юнацької творчості /а.с. 9/

Наказом № 6-к від 30.01.2015 року позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади керівника гуртка Онуфріївського районного центру дитячої та юнацької творчості за власним бажанням ст. 38 КЗпП України /а.с. 10, 50/.

Згідно листа територіальної державної інспекції з питань праці у Кіровоградській області позивача ОСОБА_1 повідомлено, що проведеною перевіркою за її зверненням у 2009 році було встановлено факт порушення роботодавцем ст. 32 КЗпП України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за 2 місяця. Протягом 2010-2012 років фактів порушення ст. 32 КЗпП України відносно позивача не встановлено /а.с.13/.

16 травня 2015 року відділом освіти Онуфріївської районної державної адміністрації було видано наказ № 117 про зміну істотних умов праці педагогічних працівників закладів освіти району та зобов»язано керівників закладів освіти району до 24 травня 2014 року попередити педагогічних працівників підвідомчих їм закладів про зміну їхніх істотних умов праці з 1 серпня 2014 року /а.с. 26/.

Актом, затвердженим директором РЦДЮТ ОСОБА_4 23 травня 2014 року зафіксовано, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 керівники гурткової роботи Онуфріївського РЦДЮТ, ознайомились з наказом відділу освіти від 16.05.2014 року № 117 «Про зміну істотних умов праці педагогічних працівників закладів освіти району», проте відмовились від підпису про ознайомлення /а.с. 27/.

Згідно з ч.3 ст.32 КЗпП України істотними умовами праці є система та розмір оплати праці, пільги, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 3 постанови № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у будь-якому разі безпосередньо в районних (міських) судах розглядаються заяви звільнених працівників про поновлення на роботі незалежно від підстави припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причин звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи.

Враховуючи зазначені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України позовні вимоги про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з роботи і, як наслідок, позовні вимоги про поновлення на роботі та позовні вимоги про зміну формулювання причини звільнення є самостійними правовими вимогами, які підлягають розгляду в порядку ст.232 КЗпП України.

Оскільки позовних вимог про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з роботи ОСОБА_1 не заявляла у суді, такі доводи позивача не були предметом дослідження у суді, суд позбавлений можливості входити в обговорення питання щодо законності цього наказу та ухвалювати з цього питання відповідне рішення.

Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у рішенні у справі № 6-157цс12 від 20 лютого 2013 року, прийнятому за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, у разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч.3 ст.38 КЗпП України) - не підтверджуються або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст.38 КЗпП України.

Проте, у встановленому законом порядку наказ про звільнення в частині підстав його звільнення позивачем не оскаржувавався.

Позивач ОСОБА_1 також просила стягнути з відповідача районного центру дитячої та юнацької творчості Онуфріївської районної ради Кіровоградської області на її користь суму в розмірі 841,23 гривень за затримку розрахунку при звільненні, оскільки звільнено її було 30 січня 2015 року, а кошти на її картковий рахунок надійшли 9 лютого 2015 року. На підтвердження своєї вимоги позивачем було надано виписку з картового рахунку з якого видно, що кошти на картоковий рахунок ОСОБА_1 в ПАТ «КБ Приватбанк» надійшли 09.02.2015 року /а.с. 44/.

Відповідачем районним центром дитячої та юнацької творчості Онуфріївського району дана вимога також не була визнана, оскільки фактичний розрахунок з позивачем було проведено 4 лютого 2015 року, що підтверджується відповідним платіжним дорученням /а.с. 21/.

Згідно зі ст.ст.1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівнику за виконану ним роботу.

Статтею 34 зазначеного Закону передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Зокрема, нарахування компенсації провадиться один раз безпосередньо перед виплатою заборгованості із заробітної плати, а виплачується компенсація в місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З наведеного вбачається, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести в день звільнення зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому, незалежно від наявності фінансування. У разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України.

Судом встановлено, що позивача було звільнено 30 січня 2015 року та видано трудову книжку, а остаточний розрахунок при звільненні з ОСОБА_1 проведено 4 лютого 2015 року, що підтверджується платіжним дорученням № 312 від 4 лютого 2015 року.

Отже,останнім робочим днем при звільненні,відповідно до діючого трудового законодавства, є день звільнення, тобто 30.01.2015 року, остаточний розрахунок з нею проведено 04.02.2015 року, затримка розрахунку при звільненні становить з 31.01.215 по 03.02.2015 року (включно) - 2 робочих дні.

Між тим, судом встановлено, що нарахування та виплату заробітної плати працівникам районного центру дитячої та юнацької творчості Онуфріївської районної ради Кіровоградської області проводиться відділом освіти Онуфріївської районної державної адміністрації, ОСОБА_4, як директор районного центру дитячої та юнацької творчості Онуфріївської районної ради не є розпорядником коштів по оплаті праці працівників даної навчальної установи. Таким розпорядником коштів по оплаті праці, в тому числі працівників районного центру дитячої та юнацької творчості Онуфріївської районної ради, і зокрема, позивача ОСОБА_1, є відділ освіти Онуфріївської районної державної адміністрації. Тому позовні вимоги щодо стягнення коштів за час затримки розрахунку повинні бути заявлені до винної особи за їх затримку, якою є відділ освіти Онуфріївської районної державної адміністрації Кіровоградської області.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2015 року у справі в якості співвідповідача було залучено відділ освіти Онуфріївської районної державної адміністрації Кіровоградської області, однак позивачем позовні вимоги, в тому числі, в частині позову до відділу освіти не уточнювались, хоча судом пропонувалось ОСОБА_1 уточнити позовні вимоги до обох відповідачів та роз'яснено позивачу, її права та обов'язки, зокрема право збільшити позовні вимоги щодо визнання її звільнення незаконним та скасування наказу про звільнення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до районного центру дитячої та юнацької творчості Онуфріївської районної ради Кіровоградської області та відділу освіти Онуфріївської районної державної адміністрації Кіровоградської області про зміну формулювання причин звільнення відмовити, оскільки наказ на підставі якого позивача було звільнено на підставі ст. 38 КУпАП України за власним бажанням не оскаржувався, а вимога про стягнення коштів в рахунок відшкодування за затримку розрахунку при звільненні пред»явлено до неналежного відповідача.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 88 ЦПК України витрати по справі суд відносить за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 208-209, 212-215, 294, 296 ЦПК України, суд, -

вирішив :

В позові ОСОБА_1 до районного центру дитячої та юнацької творчості Онуфріївської районної ради Кіровоградської області та відділу освіти Онуфріївської районної державної адміністрації Кіровоградської області про зміну формулювання причин звільнення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Онуфріївський районний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22 травня 2015 року.

Суддя М.М. Лях