АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Теплоенерго»

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Теплоенерго» про визнання недійсним звільнення в зв'язку зі скороченням штату, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Комунального підприємства «Теплоенерго» про визнання недійсним звільнення в зв'язку зі скороченням штату, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Від сплати судового збору звільнена, згідно до вимог чинного законодавства.

У обґрунтування своїх вимог посилається на ті обставини, що з 31.10.2003 року працювала на посаді бухгалтера (контролера) абонентського відділу КП «Теплоенерго». 16.06.2014 року її було звільнено з КП «Теплоенерго» у зв'язку зі скороченням штату. Вважає звільнення незаконним, з тих підстав, що при звільненні відповідачем не було взято до уваги переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Адміністрація підприємства при визначенні переважного права на залишення на роботі прийняла до уваги вік працівника, що вона є пенсіонеркою. При звільненні з нею грубо себе поводив начальник відділу кадрів Кузьміна І.В.. Позивач вважає, що діями відповідача їй завдано також і моральних страждань, які виявились у грубому поводженні з нею, публічно принижувалась її ділова репутація, завдану моральну шкоду вона оцінює в розмірі 20 000,00 грн.. Просила визнати незаконним наказ №267 к від 16 червня 2014 року про припинення трудового договору, а також визнати недійсним її звільнення з роботи в зв'язку зі скороченням штату. Поновити її на роботі бухгалтером (контролером) у КП «Теплоенерго» в м. Дніпропетровську, Стягнути з КП «Теплоенерго» на її користь у подвійному розмірі заробітну плату, виходячи з розрахунку середнього заробітку, за весь час вимушеного прогулу. Стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн., та судові витрати.

У судовому засіданні позивач надала уточнення до позовної заяви, яким уточнює розмір відшкодування за час вимушеного прогулу за 115 днів з 17.06.2014 року по 24.11.2014 року в розмірі 41 078,00 грн., позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволені у повному обсязі.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2014 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнано незаконним наказ № 267к від 16 червня 2014 року про припинення трудового договору.

Визнати недійсним звільнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 з роботи у зв'язку зі скороченням штату.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді бухгалтер (контролер) у Комунальному підприємстві «Теплоенерго»

Стягнуто з Комунального підприємства «Теплоенерго» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 17 червня 2014 року по 24 листопада 2014 року у сумі 41 078 (сорок одна тисяча сімдесят вісім) гривень.

Стягнуто з Комунального підприємства «Теплоенерго» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 1000 (одну тисячу) гривень.

Стягнуто з Комунального підприємства «Теплоенерго» на користь держави судовий збір за вимогу майнового характеру в сумі 410 гривень 78 копійок та за вимогу не майнового характеру 243 гривні 60 копійок, а всього 654 гривні 38 копійок.

У апеляційній скарзі відповідач просив рішення суду змінити в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та судових витрат, оскільки, вважає, що рішення першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 працювала на комунальному підприємстві «Теплоенерго» з 31 жовтня 2003 року на підставі наказу №2к від 31.10.2003 року, бухгалтером-контролером у абонентському відділі (а.с.53).

Згідно до наказу по КП «Теплоенерго» №267-к від 16.06.2014 року «Про припинення трудового договору» ОСОБА_2 звільнено у зв'язку зі скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.24).

ОСОБА_2 вважає, що адміністрацією підприємства не враховане її переважне право, оскільки, скороченню підлягали інші працівники, прийняті на підприємство пізніше за неї.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п.2 і 3 ст.41 цього Кодексу; може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації,

членом якої є працівник.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору.

Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховуються переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами з організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Водночас, власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позивач має переважне право на залишення на посаді при скороченні численності (штату), як працівник з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації, що передбачено ст. 42 КЗпП. У зв'язку з чим, наказ №267-к від 16.06.2014 року «Про припинення трудового договору» має бути визнаним недійсним, а тому, позовні вимоги про поновлення на роботі підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Колегія суддів вважає, що підлягає зміні рішення суду першої інстанції в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки, судом не було враховано наказ КП «Теплоенерго» від 03.02.2014р. № 51, з яким позивачка була ознайомлена 06.02.2014 року, що підтверджується її особистим підписом і не заперечувала у суді апеляційної інстанції (а.с.186).

Зазначеним наказом були внесені зміни в організацію виробництва та встановлено в період з 15.04.2014 року по 30.09.2014 року неповний (чотириденний) робочий тиждень з додатковим вихідним днем - п»ятниця, режим роботи: понеділок, вівторок, середа: з 8-00 до 17-00, четвер - неповний робочий день з 8-00 до 16-00 (перерва з 12-00 до 12-45).

Таким чином, за період з 17.06.2014 року по 24.11.2014 року позивачка, згідно з графіком не працювала 90 робочих днів.

Довідка про заробіток позивачки надавалась як до суд першої, так і апеляційної інстанції (а.с.а.с.158,182). У суді апеляційної інстанції, в межах доводів апеляційної скаргу перевірялось правильність розрахунку стягнутої на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу, у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. Судом апеляційної інстанції було встановлено, що повністю відпрацьованими позивачкою місяцями, що передували її звільненню були січень та лютий 2014 року. Середньоденний заробіток позивачки за січень та лютий 2014 року складає 178,60 грн.

Зважаючи на вищевикладене, за 90 днів за час вимушеного прогулу позивачка втратила заробіток у сумі 16 074,00 грн. ( 178, 60 грн. х 90 днів), тому, у цій частині рішення підлягає зміні.

Сума середнього заробітку визначена судом апеляційної інстанції без утримання податку з доходів фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, оскільки справляння і сплата податків та обов'язкових платежів є обов'язком роботодавця.

Згідно ст. 88 ЦПК у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 397, 53 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплоенерго» - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2014 року в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - змінити.

Стягнути з Комунального підприємства «Теплоенерго» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 17 червня 2014 року по 24 листопада 2014 року у сумі 16 074, 00 гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Стягнути з Комунального підприємства «Теплоенерго» на користь держави судовий збір у розмірі 397, 53 грн.

В іншій частині - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез