Ухвала

іменем україни

14 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Савченко В.О., Касьяна О.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що з 26 червня 1978 року до 30 листопада 2010 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, звільнився за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію.

При звільненні йому не були виплачені суми індексації та компенсації заробітної плати, які в подальшому за рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 жовтня 2014 року були стягнуті на його користь в розмірі 1 070 грн 60 коп.

Посилаючись на викладене та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив стягнути з публічного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» середній заробіток за час затримки розрахунку з 01 грудня 2010 року по день ухвалення рішення суду в розмірі 140 367 грн 60 коп. та 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 11 лютого 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2 500 грн, 200 грн на відшкодування моральної шкоди та 19 грн на відшкодування витрат на правову допомогу.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалені у справі судові рішення змінити і задовольнити позов у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Так судами встановлено, що ОСОБА_4 працював у відповідача з 26 червня 1978 року до 30 листопада 2010 року.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 жовтня 2014 року на користь позивача стягнуто суми індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною виплатою в загальному розмірі 1 070 грн 60 коп.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина 1 статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

За таких обставин ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно визначив розмір відшкодування за затримку розрахунку при звільненні та компенсації моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

О.П. Касьян

Д.О. Остапчук