УХВАЛА

іменем україни

02 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Юровської Г.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Добробит», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок затоплення, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Добробит» на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Добробит» (далі - ТОВ «Добробит»), обґрунтовуючи вимоги тим, що 22 жовтня 2014 року внаслідок подачі води в систему опалення будинку по АДРЕСА_1. Згідно з висновком експертного дослідження причиною залиття стало руйнування на стояку опалення різьбового з'єднання, до якого приєднується прилад опалення. Посилаючись на вказане, просила визнати акт обстеження кватири, складений 24 жовтня 2014 року членами комісії ТОВ «Добробит», таким, що не відповідає дійсності в частині причин затоплення, та стягнути з відповідача 3 791 грн 80 коп. вартості відновлювального ремонту.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 лютого 2015 року позов задоволено частково. Визнано акт обстеження квартири АДРЕСА_1, складений 24 жовтня 2014 року ТОВ «Добробит», таким, що не відповідає дійсності в частині зазначення причин затоплення. Стягнуто з ТОВ «Добробит» на користь ОСОБА_3 3 791 грн 80 коп. на відшкодування вартості відновлювального ремонту. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2015 року рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 лютого 2015 року скасовано в частині задоволення позову про визнання акта обстеження квартири АДРЕСА_1, складеного 24 жовтня 2014 року ТОВ «Добробит», таким, що не відповідає дійсності в частині зазначення причин затоплення квартири. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаної вимоги. Виключено з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на положення ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 611 ЦК України. В іншій частині судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Добробит» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення у повній мірі не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3. є співвласником квартири АДРЕСА_1.

Вказаний житловий будинок відноситься до комунальної власності, згідно з рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 21 грудня 2007 року № 1298 «Про погодження виконавців послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» та рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 08 серпня 2008 року № 818 виконавцем послуг з управління житловим фондом є ТОВ «Добробит».

Договір про надання послуг між сторонами не укладено, проте позивач користується послугами, що надає відповідач, та оплачує їх на розрахунковий рахунок товариства, що згідно з положеннями ст. 11 ЦК України підтверджує факт виникнення між сторонами цивільних прав та обов'язків.

22 жовтня 2014 року внаслідок прориву в квартирній системі опалення відбулося затоплення зазначеної вище квартири, що не заперечується сторонами.

Згідно з висновком експертного будівельно-технічного дослідження від 11 листопада 2014 року № 110-14 причиною залиття приміщень квартири позивача встановлено руйнування на стояку опалення різьбового з'єднання, до якого приєднується прилад опалення (радіатор опалення) в приміщенні житлової кімнати літ. «6». В результаті обстеження приміщення житлової кімнати літ. «6» у квартирі АДРЕСА_1 трубу, яка б з'єднувала стояк опалення та прилад опалення (радіатор опалення), не виявлено. Прилад опалення (радіатор опалення) приєднаний до стояка опалення різьбовим з'єднанням, руйнування якого призвело до залиття приміщень вказаної квартири.

Доповненням до вказаного висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 28 січня 2015 року №110-14 встановлено, що потовщеннями, які є на стояках системи опалення, є звичайні зварні з'єднання металевих труб опалення. На стояку подачі теплоносія зварені металеві труби з'єднуються із радіаторами опалення через різьбові з'єднання, а на зворотному стояку зварені металеві труби проходять на пряму через будівельні конструкції та простір квартир. Прилад опалення (радіатор опалення) приєднаний до стояка опалення різьбовим з'єднанням, руйнування якого привело до залиття приміщень вказаної квартири. Будь-які інші різьбові з'єднання на вказаних стояках відсутні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що прорив мав місце в точці, відповідальність за настання якого несе відповідач, тому є підстави для стягнення майнової шкоди з відповідача відповідно до положень ст. 1166 ЦК України.

З висновками суду першої інстанції в цій частині погодився й апеляційний суд.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимоги про визнання акта, складеного 24 жовтня 2014 року членами комісії ТОВ «Добробит» за результатами огляду квартири, таким, що не відповідає дійсності в частині зазначення причин затоплення, та відмовляючи в задоволенні вказаної вимоги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що згідно з положеннями ст. 16 ЦК України позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх цивільних прав.

Повністю погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій в частині вирішення позовних вимог про відшкодування шкоди не можна з огляду на наступне.

За загальним правилом відповідно до ст. ст. 322 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843367/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 323 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843368/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, ст. 151 ЖК Української РСР <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_645/ed_2015_02_12/pravo1/KD0003.html?pravo=1> власник зобов'язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів до їх усунення. Ризик випадкового знищення чи випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_07_16/pravo1/T041875.html?pravo=1> (далі - Закон) визначені терміни, які використовуються у ньому, зокрема, власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_07_16/pravo1/T041875.html?pravo=1> порядку;

внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу;

точка розподілу - місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання.

Статтями 20 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_166/ed_2015_07_16/pravo1/T041875.html?pravo=1>, 21 Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_188/ed_2015_07_16/pravo1/T041875.html?pravo=1> передбачено права та обов'язки виконавця та споживача житлово-комунальних послуг.

При цьому і виконавець, і споживач зобов'язані укласти договір на надання послуг з визначенням відповідальності за дотримання його умов, своєчасно проводити підготовку житлового будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період. Аналогічні обов'язки передбачені і для виконавця, який, окрім іншого, зобов'язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень.

У ст. 26 Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_264/ed_2015_07_16/pravo1/T041875.html?pravo=1> передбачено також істотні умови договору між виконавцем та споживачем, якими є, окрім іншого, вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; права та обов'язки сторін; порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); порядок здійснення ремонту.

Такі вимоги передбачені також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2011_10_31/pravo1/KP050630.html?pravo=1> (далі - Правила), чинними на час виникнення правовідносин, зокрема, виконавець послуг зобов'язаний проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта; утримувати внутрішньобудинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт; усувати аварії, а також виконувати заявки споживачів у строк, установлений законодавством та договором.

Разом із тим чинне законодавство розділяє поняття «внутрішньобудинкові» та «внутрішньоквартирні» комунальні мережі.

Відповідно до п. 13 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_04_01/pravo1/KP110869.html?pravo=1>, витрати з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення і зливової каналізації та з ліквідації аварій у внутрішньоквартирних мережах визначаються за кожною інженерною системою окремо. Внутрішньобудинковою системою гарячого, холодного водопостачання та централізованого опалення є система від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або (у разі її відсутності) трійника (врізки) включно, що знаходиться у квартирі споживача (житлового приміщення у гуртожитку), нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку). Загальна вартість технічного обслуговування внутрішньобудинкових інженерних систем визначається як сума вартості технічного обслуговування наявних у житловому будинку (гуртожитку) внутрішньобудинкових систем.

Внутрішньобудинковою системою теплопостачання є система від першої запірної гідравлічної арматури по ходу теплоносія на підвідному трубопроводі (якщо будинок не обладнаний елеваторним вузлом) або останньої розташованої в елеваторному вузлі запірної гідравлічної арматури по ходу теплоносія на підвідному трубопроводі до останньої запірної гідравлічної арматури по ходу теплоносія на зворотному трубопроводі в будинку (якщо будинок не обладнано елеваторним вузлом) або першої розташованої в елеваторному вузлі запірної гідравлічної арматури по ходу теплоносія на зворотному трубопроводі в будинку, за винятком внутрішньоквартирних мереж, які починаються з трійника (врізки), що не належить до внутрішньоквартирної мережі, у стояк такої системи.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій на зазначені вимоги закону уваги не звернули, у порушення положень ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не з'ясували та належним чином не дослідили обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджувалися. В повній мірі не встановили причини залиття, оскільки сторонами не заявлялось клопотання про призначення судової експертизи щодо встановлення причини залиття; а також питання про те, на кого з учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг, виконавця чи споживача, покладено обов'язок утримання та технічного обслуговування та ремонту труби стояка опалення, а отже, не визначилися з особою, винною у заподіянні шкоди.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідач зверталася до ТОВ «Добробит» з приводу проведення огляду квартирної мережі теплопостачання, ремонту або заміни батареї.

Крім того, ч. 1 ст. 1166 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844269/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> вставлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, у правовідносинах щодо відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди: не позивач доводить наявність вини відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини.

Відповідно до положень вказаної статті підставою для відшкодування особою майнової шкоди є склад цивільного правопорушення, а саме: а) протиправна поведінка; б) шкода; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина особи, яка завдавала шкоди.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

Згідно з ч. 4 ст. 10, ч. 4 ст. 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2015_07_15/pravo1/T041618.html?pravo=1> суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позов та стягуючи кошти на відшкодування вартості відновлювального ремонту, суди зазначені вимоги законодавства не врахували, та не з'ясували, якими доказами підтверджують неправомірну поведінку відповідача, та причинно-наслідковий зв'язок між ними й шкодою, завданою майну позивача.

Разом з тим рішення апеляційного суду в частині відмови в позові ОСОБА_3 в частині визнання таким, що не відповідає дійсності акта обстеження квартири в частині причини залиття квартири відповідає вимогам закону, оскільки такий спосіб захисту не відповідає положенням ст. 3 ЦК України та ст. 16 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору в частині вимог про відшкодування вартості відновлювального ремонту, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування в цій частині із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st340>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Добробит» задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2015 року скасувати в частині позовних вимог про відшкодування вартості відновлювального ремонту, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

Г.В. Юровська