Номер провадження: 22-ц/785/3158/15
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що позивач та відповідач перебували в шлюбі з 09.09.2008 року по 24.09.2013 рік, за час якого ними було набуто майно, а саме: шафи, персональний комп'ютер та 2 дивани, а також подружжям для спільного проживання було взято у борг за договором позики 70 000 грн. Позивач вважає все вищезазначене майно, враховуючи борг, спільною сумісною власністю подружжя та просить розподілити його між сторонами. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просив розподілити спільне майно подружжя у вигляді боргу у розмірі 70000 грн. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; виділити позивачу частину боргу у розмірі 33000 грн. з загальної суми боргу 70000 грн.; виділити відповідачу частину боргу у розмірі 37000 грн. з загальної суми боргу 70000 грн.; виділити у власність відповідача персональний комп'ютер, 2 шафи, 2 дивана; стягнути з відповідача на користь позивача частину судового збору.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про слухання справи була повідомлена належним чином.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2014 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розділ спільного майна подружжя відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В судове засідання сторони не з'явилися, про слухання справи були сповіщені належним чином, про що в справі є розписки про отримання судових повісток, також на адресу суду ОСОБА_4, представник ОСОБА_2, надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 78, 84-85).

Зі змістом ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції зробив висновок про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 є недоведеними.

З таким висновком колегія суддів погоджується в повній мірі, виходячи з наступного.

З позову вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 09.09.2008 року.

Шлюб між сторонами було розірвано 24.09.2013 року.

Під час знаходження у шлюбі сторони придбали персональний комп'ютер, 2 шафи, 2 дивана, а також був укладений договір позики на суму 70 000 гривен.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"передбачено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України).

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

З матеріалів справи не вбачається, яка вартість придбаного майна, та коли воно було придбане, позивач не надав суду допустимих та належних доказів які б підтверджували, що дійсно у сторін є спільне майно, а саме персональний комп'ютер, 2 шафи, 2 дивана.

В матеріалах справи відсутні чеки, або договори на придбання, саме під час знаходження у шлюбі, майна, яке бажає розподілити позивач.

Більш того, в матеріалах справи відсутні докази про укладання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

У відповідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Статтею 138 ЦПК України, передбачено, що оригінали письмових доказів до набрання рішення законної сили повертаються за клопотанням осіб, які їх подали, у справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

Матеріали справи також не містять засвідченні належним чином доказі, а саме: свідоцтво про розірвання шлюбу, а також договір позики (а.с. 5, 52).

Відповідно до копії цих документів вбачається, що договір позики, та розірвання шлюбу відбулось в один день, суду не було надано доказів, про те, що договір позики укладено раніш до отримання свідоцтва про розірвання шлюбу.

Відповідно до договору від 24.09.2013 року, тобто в день розлучення, ОСОБА_2 уклав договір позики з ОСОБА_5, з тексту якого вбачається, що ОСОБА_2 взяв в борг грошову суму у розмірі 70 000 грн., також даний договір підписано ОСОБА_3, але до суду надано лише копія цього договору, який не посвідчено нотаріально (а.с. 5).

З матеріалів справи, також не вбачається, чи виконане договір позики, та в цьому випадку у кого виникає право вимоги про повернення боргу.

Статтею 63 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 63 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного суд прийшов до обґрунтованого висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом під час розгляду справи були встановлені усі обставини, які вказують на те, що борг виник під час шлюбу і є спільним майном подружжя, оскільки був підписаний відповідачам за час шлюбу, однак прийшов до помилкових висновків, що це вже не є спільне майно подружжя, не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що суду не було надано доказів того, що позивач та відповідач дійсно перебували в зареєстрованому шлюбі, не надано доказів на підтвердження саме періоду часу з якого вони були у шлюбі, тобто не було надано свідоцтво про укладання шлюбу, також не був наданий до суду оригінал договору позики від 24.09.2013 року, який укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Н.В. Ісаєва