АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1153/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М., при секретарі : Гриньовій А.М.

з участю : позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/19398/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 30 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом, вказував, що в березні 2010 року ОСОБА_5 позичила у нього кошти в сумі 14500 доларів США зі строком повернення до кінця вересня 2010 року. У визначений строк, позичальник кошти не повернула, у зв"язку з чим звернувся до суду із позовом про стягнення коштів і рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28 березня 2011 року його позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_5 на його користь борг в розмірі 1115295 грн. 30 коп. В межах розгляду цієї справи ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 10 грудня 2010 року з метою забезпечення позову про стягнення боргу за договором позики в розмірі 14500 доларів США, за заявою ОСОБА_1 було накладено арешт на квартиру № 22 за адресою: вул. Тернопільська, 26/5 м.Хмельницький, що належала на праві власності ОСОБА_5 Проте, 10 травня 2011 року ОСОБА_5 уклала нотаріально посвідчений договір, за яким продала вказану квартиру ОСОБА_7, який в подальшому зареєстрував на вказану квартиру право власності. 25 травня 2013 року ОСОБА_7 помер, спадкоємцем його є ОСОБА_3 Оскільки квартира була арештована в забезпечення позову, після її відчуження ускладнюється виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_8 коштів. Крім того, за наявності ухвали про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, відповідач не має права розпоряджатись майном або коштами, на які накладено арешт, з моменту винесення такої ухвали. Тому просив визнати договір купівлі-продажу квартири від 10 травня 2011 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 1176 недійсним, скасувати запис в державному реєстрі правочинів щодо договору купівлі-продажу від 10 травня 2011 року, номер правочину 9869912.

________________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9 провадження № 22-ц/792/1153/15

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 19, 20

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 30 квітня 2015 року вказаний позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири № 22 за адресою : вул. Тернопільська, 26/5 м.Хмельницький, від 10 травня 2011 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 1176. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 121 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, його представник ОСОБА_4 просять скасувати

вказане рішення суду, ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Вказують, що при вирішення спору суд невірно застосував положення Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки на час укладення договору купівлі-продажу на майно не було накладено арешт. Зазначає, що в рішенні суд безпідставно вказав на порушення укладеним договором публічного порядку. Також вказують, що суд при вирішенні спору, не взяв до уваги належне виконання нотаріусом усіх вимог та здійснення перевірок при укладенні договору купівлі-продажу. Крім того, вважають безпідставним та необґрунтованим висновок суду про те, що ОСОБА_5, як продавцю, було відомо про накладення арешту на квартиру, оскільки арешт було накладено уже після вчинення правочину.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 8 липня 2003 року на праві власності належала квартира АДРЕСА_1.

10 грудня 2010 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду за заявою ОСОБА_1, який подав позов до суду про стягнення з ОСОБА_5 на його користь заборгованості за договором позики, було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28 березня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 17 травня 2011 року, позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 115295 грн.

10 травня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_7 купив квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу , іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України однією з підстав недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною п'ятою ст. 203 ЦК України.

Згідно положень ст. 124 Конституції України, ст. 14 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Частиною 5 ст. 11 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

За ч.1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року, згідно зі статтями 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так й іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За ч.1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Також п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України і такими, зокрема, є правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права.

Таким чином, наявність ухвали суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно означає, що відповідач не має права розпоряджатись майном або коштами, на які накладено арешт, з моменту винесення такої ухвали, незалежно від того, які зроблені дії на стадії виконання цієї ухвали.

З огляду на викладене та встановлення того, що відповідач ОСОБА_5 укладала оспорюваний правочин 10 травня 2011 року вже після ухвалення судом першої інстанції рішення про стягнення з неї грошових коштів в сумі 115295 грн. та на час розгляду її апеляційної скарги на це рішення суду, а отже продавала майно, на яке був накладений арешт для забезпечення виконання рішення суду, з метою унеможливити звернення стягнення на нього у зв'язку із ухваленням Хмельницьким міськрайонним судом 28 березня 2011 року рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що укладеним договором внаслідок винних дій продавця порушено публічний порядок, а тому цей договір є недійсним.

При доведеності зазначених обставин, те, що встановлена ухвалою суду заборона на розпорядження квартирою не була зареєстрована відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правового значення не має і не є перешкодою для того, щоб вважати укладений між відповідачами договір купівлі-продажу недійсним.

Доводи апеляційної скарги, що заборона на відчуження квартири на підставі ухвали про накладення арешту на квартиру була зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчужень нерухомого майна після укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, що при посвідченні правочину нотаріусом дотримані всі вимоги чинного законодавства з вищевказаних підстав слід відхилити.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду й посилання в апеляційній скарзі на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 1 листопада 2012 року.

В даному рішенні колегія суддів, вирішуючи спір, виходила з тієї обставини, що право власності ОСОБА_7 на спірну квартиру підтверджено правовстановлюючим документом договором купівлі-продажу і це право ніким не оспорююється та саме з врахуванням чинності договору купівлі-продажу квартири суд приймав рішення по справі, а в цій справі оспорюється саме вказаний правочин.

Також не слід приймати до уваги твердження апелянта про необізнаність ОСОБА_5 з ухвалою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру.

Як зазначено вище, ОСОБА_5 укладала оспорюваний правочин 10 травня 2011 року після винесення судом першої інстанції рішення про стягнення з неї грошових коштів та на час розгляду її апеляційної скарги на це рішення суду. Також приймала участь в судових розглядах, мала можливість знайомитись з матеріалами справи, при цьому достеменно усвідомлювала, що відчуження квартири може унеможливити звернення стягнення на її нерухоме майно та, відповідно, і до невиконання рішення суду.

Про дії ОСОБА_5 щодо укладення правочину з метою уникнути виконання рішення суду свідчить і той факт, що після укладення правочину, отримавши за ним грошові кошти, рішення суду так до цього часу і не виконала.

Також безпідставним є клопотання відповідачів про застосування строків позовної давності та відмови в позові з тих підстав, що, на їх думку, позивач пропустив строк звернення до суду так як знав про укладення сторонами оспорюваного правочину з моменту його укладення.

Таке клопотання в суді першої інстанції відповідачі не заявляли, а звернулись з відповідною заявою до суду лише під час розгляду справи в апеляційному суді, хоча така заява у відповідності до вимог цивільного і цивільного процесуального законодавства мала бути подана в суді першої інстанції до видалення суду до нарадчої кімнати.

Крім того в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що дізнався про наявність оспорюваного правочину лише в жовтні 2011 року під час розгляду заяви ОСОБА_5 про скасування заходів забезпечення позову, а цей позов подав до суду у вересні 2014 року.

Будь-яких інших достеменних даних, що позивач дізнався про оспорюваний договір купівлі-продажу з моменту його укладення відповідачами не надано та судом таких даних не встановлено.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 30 квітня 2015 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис) Судді: (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко