Номер провадження: 22-ц/785/7168/15
Головуючий у першій інстанції Тюмін О. Г.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Цюри Т.В., Сидоренко І.П.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника Управління Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області та представника Прокуратури Одеської області на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 08 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області, третя особа - Прокуратура Одеської області про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із позовом до Управління Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області, який згодом уточнив, про відшкодування моральної шкоди в сумі 302 064,00 гривень та витрат на правову допомогу в сумі 9 000,00 гривень, а всього 311064,00 гривень (а. с. 1-3, 52-54).

В обґрунтування свого позову посилався на те, що 23 серпня 2002 року Дунайською транспортною прокуратурою була порушена кримінальна справа, в якій йому було пред'явлено обвинувачення по шістнадцяти епізодам, за якими його дії кваліфікувалися за восьми статтями Кримінального Кодексу України. Під час досудового слідства, а також під час судового розгляду кримінальної справи відносно позивача прокуратурою була закрита кримінальна справа за вісьмома епізодам, а також змінено обвинувачення в частині кваліфікації його дій. За результатом розгляду кримінальної справи судами, були постановлені виправдувальні вироки, які були скасовані судом другої інстанції. 10.06.2013 року Кілійським районним судом Одеської області позивача було виправдано за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.12.2013 року вирок суду першої інстанції залишено без змін. Таким чином, позивача було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності, тим самим позивачу було завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню за рахунок коштів Державного бюджету. Розмір відшкодування моральної шкоди позивач визначає в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місць перебування під слідством та судом в сумі 2 436,00 гривень, а за весь час - в сумі 302 064 гривень. ОСОБА_2 також просить стягнути витрати на отримання правової допомоги, а саме оплата послуг адвоката, який надавав правову допомогу, здійснюючи захист позивача в кримінальному провадженні, які за 11 років 8 місяців склали 9 000,00 гривень.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.03.2015 року справу передано на розгляд до Кілійського районного суду Одеської області (а. с. 151).

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 24.04.2015 року до участі у справі у якості третьої особи залучено Прокуратуру Одеської області (а. с. 159).

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 08 липня 2015 року позов ОСОБА_2 - задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в сумі 302 064,00 гривень, відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 9 000,00 гривень, а всього 311 064,00 гривень. Судові витрати по справі віднести на рахунок держави (а. с. 179-181).

В апеляційній скарзі представник Управління Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області просить скасувати рішення, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 186-189).

В апеляційній скарзі представник Прокуратури Одеської області просить скасувати рішення, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 191-195).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представників Управління Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області та Прокуратури Одеської області підлягають відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В апеляційних скаргах прокурор та представник Управління Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області послались на те, що місцевим судом було неправильно визначено суб'єктний склад сторін у справі, чим порушено норми процесуального права.

Однак, відповідно до частини 3 статті 309 ЦП К України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Так, незалучення у справу як відповідача Державної казначейської служби України не призвело до порушення прав апелянта та неправильного вирішення справи, а тому підстави для скасування рішення суду з цих підстав відсутні.

Натомість, задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що справа була дуже важливою для позивача, оскільки він більш десяти років страждав від почуття невизначеності свого майбутнього, оскільки відносно нього були порушені кримінальні справи, йому було пред'явлено обвинувачення у вчиненні кількох злочинів, кримінальні справи за всіма обвинуваченнями крім одного були закриті, а за одним обвинуваченням - за ст. 367 ч. 2 КК України його виправдано. Позивач більш десяти років перебував під слідством та зазнав інших негативних наслідків перебування під слідством, - погіршення стану здоров'я, втрата роботи, завдання шкоди його діловій репутації, втрата доходу, необхідного для задоволення власних потреб, що свідчить про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди. До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з з'ясування обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом правильно встановлено, що зі змісту довідок про рух кримінальної справи № 1222002/22 вбачається, що кримінальна справа № 1222002/22 була порушена 23 серпня 2002 року Дунайською транспортною прокуратурою відносно ОСОБА_3 за ознаками ст. 364 ч. 2 КК України. 07 лютого 2002 року Дунайською транспортною прокуратурою було порушена кримінальна справа № 1222002/05 відносно ОСОБА_3 за ознаками ст. 165 ч. 2 КК України (1963 р.) 16.09.2002 р. Одеською обласною прокуратурою була порушена кримінальна справа № 0512002/91 за ознаками ст. 367 ч. 1 КК України відносно ОСОБА_3, об'єднано з кримінальною справою № 1222002/22. 10.10.1002 року ОСОБА_3 було пред'явлено обвинувачення за ст. 364 ч. 2 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 30.10.2002 року ОСОБА_3 з участю захисника було пред'явлено обвинувачення в остаточній редакції за ст. 165 ч. 2, ст. 172 ч. 2 КК України (в ред. 1960 р.) (а. с. 19-21, 114-116 ).

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2006 року, ухваленим у кримінальній справі № 1-49/1006 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст. 367 ч. 2 КК України, ОСОБА_2 за ст. 364 ч. 2, ст. 365 ч. 3 КК України виправдано, запобіжний захід, у вигляді підписки про невиїзд - скасовано (а. с. 65-79). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.10.2006 року вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.04.2006 року відносно ОСОБА_2 скасовано та кримінальна справа в цій частині направлена Дунайському транспортному прокурору для додаткового розслідування (а. с. 104-105).

Вироком Кілійського районного суду Одеської області від 06.06.2011 року, ухваленим у справі за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченому ст. 367 ч. 2 КК України, виправдано, запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд - скасовано, арешт, накладений на майно ОСОБА_2 скасовано (а. с. 80-85).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 серпня 2011 року вирок Кілійського районного від 06.06.2011 року скасовано (а. с. 86-88).

Вироком Кілійського районного суду Одеської області від 11.06.2013 року, ухваленим у кримінальній справі № 1-255/11 ОСОБА_2 за обома епізодами пред'явленого обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ст. 367 ч. 2 КК України визнано невинним та виправдано в зв'язку з недоведеністю наявності в його діях складу злочину. Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді підписки про невиїзд - скасовано. Арешт накладений на майно ОСОБА_3 - скасовано. Вирок набрав законної сили 17.12.2013 року (а. с. 6 - 15).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року, постановленою за результатом розгляду апеляції прокурора Дунайської прокуратури по нагляду за дотриманням законів в транспортній сфері на вирок Кілійського районного суду Одеської області від 10 червня 2013 року, яким ОСОБА_2 виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ст. 367 ч. 2 КК України, апеляцію прокурора залишено без задоволення, а вирок Кілійського районного суду Одеської області від 10 червня 2013 року - без змін (а. с. 16- 18).

Отже, судом було правильно встановлено, що стосовно позивача було порушено кримінальну справу 23.08.2002 року, а виправдувальний вирок набрав законної сили 17.12.2013 року, тобто позивач перебував під слідством десять років і чотири місяця.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, передбачено Законом України "Про порядок відшкодування шкоди незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", відповідно до положень якого така шкода відшкодовується у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 2) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у п. 2 ч. 1 цієї статті; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Судом першої інстанцій встановлено, що вироком Кілійського районного суду Одеської області від 10 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року, позивач був виправданий за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

В період часу з 23.08.2002 року по 17.12.2013 року (десять років і чотири місяця) відносно позивача проводилось кримінальне розслідування та до нього було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Довід апеляційної скарги Управління Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області про те, що незаконність у діях органів дізнання, досудового слідства та прокуратури, яка повинна виражатися у недотриманні чи порушення цими органами встановлених законодавством певних правил і норм, не була встановлена, є неспроможним, оскільки він не кореспондується з матеріалами справи і змістом вироку Кілійського районного суду Одеської області від 10 червня 2013 року, яким позивач був виправданий за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ст. 13 цього Закону).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Довід апеляційної скарги прокуратури про те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, чим саме позивачу спричинено моральну шкоду, в чому вона полягає та чим це підтверджується, судова колегія не приймає до уваги, оскільки відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема у порушенні цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні негативних наслідків такого становища.

Вирішуючи спір у частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням положень Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" та ст. 1176 ЦК України дійшли правильного висновку, про те, що незаконним притягненням позивача до кримінальної відповідальності (його виправдано) йому завдано шкоди, розмір якої визначено на підставі поданих доказів та вимог закону.

Стягуючи кошти у відшкодування моральної шкоди з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання х єдиного казначейського рахунку, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із вимог Бюджетного кодексу України та ст. 176 ЦК України.

Довід Управління Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області про те, що безпідставно відшкодовані витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 гривень, є необґрунтованим.

Так, відповідно до положень п. 4 ст. 3 Закону громадянинові відшкодовується сума, сплачена ним у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги.

ОСОБА_3 надав докази (квитанції, довідки), з яких вбачається, що в період незаконного притягнення до кримінальної відповідальності йому надавалась юридична (правова) допомога адвокатом Рубцовим В.Г. якому він сплатив 9 000 гривень (а. с. 25-28).

У відповідності до пунктів 4, 10 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" від 4 березня 1996 року, завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Громадянинові повертаються суми, сплачені ним у зв'язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об'єднанню (адвокату), за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Таким чином, зазначене законодавство передбачає відшкодування шкоди (збитків) у повному обсязі, що відповідає й положенню ст. 22 ЦК України, а врахування вимог розумності та справедливості цим законом передбачається при відшкодуванні моральної шкоди (ст. 13 Закону, п. 17 Положення, ст. 23 ЦК України).

Крім того, право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом національного права.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність, ухвалив правильне рішення.

Керуючись ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Управління Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області - відхилити.

Апеляційну скаргу представника Прокуратури Одеської області - відхилити.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 08 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.О.Погорєлова

Судді Т.В.Цюра

І.П.Сидоренко