Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду від 20 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Березнівського районного суду від 20 березня 2015 року розірвано шлюб, зареєстрований Моквинською сільською радою Березнівського району Рівненської області 27 жовтня 1995 року, актовий запис №23, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено на вихованні матері -ОСОБА_2.

У поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликався на його незаконність та необгрунтованість в частині залишення сина ОСОБА_3 на виховання матері через порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вказував, що на даний час син навчається в Квасилівському професійному ліцеї, а на вихідні приїжджає додому в АДРЕСА_1, де проживає постійно і він.

Стверджував, що колишня дружина за вказаною адресою лише зареєстрована, місце її перебування невідоме, з її слів вона їздить в м. Москву та в м. Київ. Фактично синів утримував та утримує він та його матір.

Доводив, що суд не з'ясував місце проживання відповідачки.

Зазначав, що в позовній заяві не ставив питання про передачу сина на виховання чи визначення місця його проживання, відповідачка зустрічного позову про передачу сина їй на виховання теж не заявляла, це питання в засіданні не обговорювалося, а тому він був позбавлений можливості надати докази.

Просив рішення Березнівського районного суду від 20 березня 2015 року скасувати в частині залишення сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на вихованні матері - ОСОБА_2.

ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін. Зазначила, що син приїздить до неї та відвідує в м. Бориспіль. Вважає, що син ОСОБА_3 має право та може проживати з обома батьками.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

___________________________________________________________________________________________________

Справа №555/475/15-ц Головуючий в суді І інст. - Мельничук Н.В.

Провадження № 22-ц /787/845/2015р. Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

Залишаючи на виховання матері ОСОБА_2, неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції мотивів такого рішення не навів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до роз'яснення даного в п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " №11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК , якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як вбачається з матеріалів справи, спору, щодо місця проживання та виховання неповнолітнього сина між сторонами не було та відповідні вимоги позивачем, як і зустрічні відповідачкою, з цього приводу в даній справі не заявлялись. Сторони в місцевому суді та сама дитина з цього приводу в місцевому суді не допитувались.

В позові зазначається, що син ОСОБА_3 навчається в Квасилівському ПТУ, а на вихідні та канікули приїздить до батька, тобто фактично до себе до дому, оскільки зареєстрований та проживає разом з батьком в АДРЕСА_1. Такий стан речей, як зазначає позивач його влаштовує, оскільки це влаштовує сина ОСОБА_3 (а.с.1,6).

Тобто, фактично син ОСОБА_3, самостійно визначився з своїм місцем проживання.

З поданої відповідачкою заяви до місцевого суду (а.с.14) вбачається, що вона пред'явлений до неї позов визнала, тобто погодилась і з місцем проживання сина, яке той визначив сам, за попереднім місцем проживання в с. Білка, у будинку батьків.

Питання виховання неповнолітнього, відповідно до норм ст.ст.150-152 СК України, є обов'язком обох батьків, які батьківських прав та відповідно обов'язків щодо нього не позбавлені.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, вийшов за межі заявлених позовних вимог, не в повній мірі з'ясував обставини, які мають значення для справи, не всі його висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з резолютивної частини висновку про передачу сина на виховання матері.

В решті рішення не оскаржувалось та не було предметом апеляційного перегляду.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313-314, 316-317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Березнівського районного суду від 20 березня 2015 року змінити в частині передачі сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на вихованні матері - ОСОБА_2, виключивши цей висновок з резолютивної частини.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: