Провадження № 22-ц/780/2414/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 46 12.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Сліпченка О.І.

при секретарі - Микитенко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу бетонного паркану, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що 03 грудня 2009 року відповідно до договору купівлі-продажу вона стала власницею земельної ділянки в АДРЕСА_1.

У 2010 році вона дізналася, що частина її земельної ділянки обнесена капітальним парканом, будівництво якого не було погоджене з нею та здійснене без її дозволу.

Далі позивачка зазначила, що в січні 2014 року вона звернулася до землевпорядника сільської ради для з'ясування питання, чи правильним є розташування паркану, на що землевпорядник повідомив, що частина її земельної ділянки віддана суміжним власникам.

10 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернулася до сільської ради і заявою про виніс земельної ділянки в натурі та встановлення межових знаків, в результаті чого було встановлено лише чотири з шести межових знаків, оскільки точки координат її земельної ділянки ОСОБА_2 були за бетонним парканом, тому вона просила суд зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу бетонного паркану.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову.Посилається на те, що суд не врахував наявність в матеріалах справи Абрису, який зробила сертифікована землевпорядна організація, з якого вбачається, що бетонний паркан перешкоджає її доступ до частини своєї земельної ділянки.

У запереченнях відповідачка зазначила, що на момент укладення договору купівлі-продажу спірнох земельної ділянки між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 03 грудня 2009 року капітальний паркан вже був збудований, після цього змін меж не відбувалось, про що позивачці було відомо з 2009 року, тому просила скаргу відхилити.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів від 03 грудня 2009 року вбачається, що приватним нотаріусом посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,3000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться в АДРЕСА_1, відчужувачем за договором є ОСОБА_4, а набувачем ОСОБА_2.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено заявлених вимог, а встановлення меж земельних ділянок не належить до компетенції судів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. ч. 2, 3, 5 ст. 158 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності та користуванні громадян, і додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Таким чином, залишаючи позов без задоволення, суд вірно виходив із того, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позивачка фактично не погоджується із існуючими межами земельних ділянок, при цьому рішення з приводу встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) органом місцевого самоврядування не приймалось, дані абрису не є підтвердженням факту наявності порушень права власності на землю ОСОБА_2 з боку ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :