Номер провадження: 22-ц/785/2013/15
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Фальчук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Фальчука В.П.,

суддів Троїцької Л.Л., Таварткіладзе О.М.,

секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року, в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Комунальної установи "Одеський обласний госпіталь інвалідів Великої Вітчизняної війни", про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановила;

25.07.2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила поновити її на роботі на посаді буфетниці КУ "Одеський обласний госпіталь інвалідів Великої Вітчизняної війни" та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу посилаючись на те, що вона звільнена з роботи 16.07.2014 року незаконно, оскільки прогулів 29 та 30 червня 2014 року не вчиняла. На роботу у ці дні вона не вийшла у зв'язку з тим, що завідуюча відділенням ОСОБА_3 ще 27.06.2014 року повідомила її про те, що її звільнено з роботи за власним бажанням. Для цього ОСОБА_3 попросила написати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, що вона і зробила. Про те, що її звільнено з роботи за власним бажанням підтвердив і керівник установи, коли вона з'явилася до нього на прийом 28.06.2014 року.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі посилаючись на те, що звільнення ОСОБА_2 з роботи здійснене відповідно до вимог закону, оскільки вона вчинила прогули 29 та 30 червня 2014 року

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2014 року, у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі у зв'язку з тим, що заявлені нею вимоги не доведені у встановленому законом порядку, та спростовуються доказами, наданими відповідачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати у зв'язку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

За правилами ч.1ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, що оскаржене, доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, межі, в яких повинні здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав;

За правилами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що заявлені нею вимоги не доведені у встановленому законом порядку, та спростовуються доказами, наданими відповідачем, якими встановлений факт вчинення позивачем прогулу 29 та 30 червня 2014 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом - ч.3ст.10, ч.1ст.60 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом КУ "Одеський обласний госпіталь інвалідів Великої Вітчизняної війни" №93-к від 17.06.2014 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу, на посаду молодшої медсестри - буфетниці, з випробувальним строком 2 місяці. Роботу ОСОБА_2 здійснювала згідно встановленого графіка, і працювала по два дні з наступними вихідними днями також у кількості двох днів.

У червні місяці 2014 року згідно графіка роботи робочими днями позивача були 29 і 30 числа цього місяця.

29 і 30 червня 2014 року ОСОБА_2 була відсутня на роботі, у зв'язку з чим завідуюча терапевтичного відділу ОСОБА_3 склала відповідні рапорти, та в табелі обліку робочого часу були проставлені відмітки про неявку позивача на роботу (прогул).

ОСОБА_2 не заперечувала проти того, що 29 і 30 червня 2014 року вона не працювала, але пояснювала це тим, що 27.06.2014 року завідуюча відділенням ОСОБА_3 повідомила її про те, що вона звільнена з роботи, та змусила написати заяву про звільнення за власним бажанням, а керівник установи 28.06.2014 року підтвердив таке звільнення. Доказів того, що вона була звільнена з роботи з 27.06.2014 року за власним бажанням ОСОБА_2 до суду не надала. Не надала також доказів і того, що ОСОБА_3 вимусила її написати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, оскільки заяву про звільнення з роботи за власним бажанням ОСОБА_2 написала 01.07.2014 року, доказом чого є саме ця заява.

Доказом вчинення ОСОБА_2 прогулу свідчить акт від 16.07.2014 року, складений комісією про те, що позивач відмовилася надати пояснення з приводу відсутності на роботі 29 і 30 червня 2014 року.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не підтвердили доводів позивача про те, що вона не вчиняла прогулів у вказані вище дні та була звільнена з роботи за власним бажанням.

16.07.2014 року профспілковий комітет КУ "Одеський обласний госпіталь інвалідів Великої Вітчизняної війни" надав згоду керівнику установи на звільнення позивача з роботи за вчинення прогулу (протокол №3), і наказом №105-к від 16.07.2014 року ОСОБА_2 була звільнена з роботи за п.4ч.1ст.40 КЗпП України. Тоді ж позивачу було запропоновано отримати трудову книжку в установі та грошові нарахування при звільненні, що підтверджується складеними актами.

Таким чином відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі суд першої інстанції правомірно виходив з того, що заявлені ОСОБА_2 вимоги не доведені у встановленому законом порядку і спростовуються доказами, наданими відповідачем.

Колегія суддів визнає, що звільнення ОСОБА_2 з роботи за п.4ч.1ст.40 КЗпП України проведене відповідно до вимог закону.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки висновків суду першої інстанції не спростовують, та не містять правових підстав, передбачених ст.309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі. Апелянтом не надано доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині її звільнення з роботи за вчинені прогули.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Керуючись ст.304, п.1ч.1ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на протязі двадцяти днів, з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.П.Фальчук

Л.Л.Троїцька

О.М.Таварткіладзе