Номер провадження: 22-ц/785/6081/15
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Мартинової К.П., при секретарі - Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015р. по справі за позовом компанії «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед в особі представництва «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» в Україні до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, -

встановила:

11 березня 2014р. голова представництва «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» в Україні звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди в сумі 13640грн.10коп. в порядку ч.1 ст.1166 ЦК України.

В обґрунтування позову позивач вказав, що відповідачу ОСОБА_2 у зв'язку з виконанням нею службових обов'язків, був наданий у користування належний компанії автомобіль марки «RENAULT Fluence», державний номер НОМЕР_2, 2011р.в. Після звільнення з роботи відповідачка ОСОБА_2 не повернула вказаний автомобіль та спричинила шкоду компанії самовільним використанням службового автомобіля, який вона незаконно використовувала протягом періоду з 08 березня до 21 травня 2013р., хоча згідно з наказом про звільнення була зобов'язана повернути автомобіль не пізніше 07 березня 2013р., але згідно акту повернула автомобіль лише 21 травня 2013р.

Позивач послався на те, що компанія «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» користується вказаним автомобілем на підставі договору лізингу, укладеного з ТОВ «Перша Лізингова Компанія» та сплачує за цим договором кошти. За період неправомірного користування ОСОБА_2 автомобілем, компанія «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» для запобігання порушення своїх зобов'язань за договором лізингу, сплатила лізингові платежі у розмірі 13640грн.10коп., які і просила стягнути з відповідачки ОСОБА_2

Заочним рішення суду від 09 вересня 2014р. позов «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» в Україні було задоволено (а.с.86). Ухвалою суду від 22 грудня 2014р. вказане заочне рішення суду було скасовано (а.с.111).

При повторному розгляді справи рішенням суду від 19 березня 2015р. позов «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» в Україні було задоволено. Судом було стягнуто з ОСОБА_2 на користь компанії «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» майнову шкоду у розмірі 13640грн.10коп. і судові витрати в сумі 243грн. (а.с.176-180).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволення позову, посилаючись на те, що суд в порушені вимог процесуального і матеріального права необґрунтовано і безпідставно задовольнив позов, не прийняв до уваги усі обставини по справі (а.с.186-190).

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, адвоката в інтересах ОСОБА_2, представника позивача, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам ЦПК України оскаржуване рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка без відповідних на те підстав, використовувала службовий автомобіль у період з 08 березня до 21 травня 2013р., а позивач для уникнення порушень за лізинговою угодою та належного виконання за нею своїх обов'язків у вказаний період продовжив сплачувати на користь ТОВ «Перша лізингова компанія» кошти за лізинговою угодою, сума яких за вказаний період склала саме 13640грн.10коп. Тому суд дійшов д висновку, що позивач сплачував лізингові платежі у той період часу, коли автомобілем у власних потребах користувалася відповідачка, яка в свою чергу у зв'язку зі звільненням немала користуватися цим автомобілем та повинна була його повернути позивачу, тим самим завдавши позивачу шкоду.

Судова колегія не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає матеріалам справи, встановленим обставинам по справі, вимогам закону та вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що відповідачка ОСОБА_2 повинна нести перед позивачем відповідальність відповідно до вимог ч.1 ст.22 і ч.1 ст.1166 ЦК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 згідно наказу № 040-К від 08 червня 2011р. була прийнята на посаду медичного представника компанії «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» в особі представництва в Україні (а.с.5). За наказом № 081-К від 19 грудня 2011р., відповідачка була переведена на посаду регіонального менеджера (а.с.6). У зв'язку з виконанням службових обов'язків за новою посадою, на підставі акту здачі-прийняття офісного майна від 19 грудня 2011р. відповідачці ОСОБА_2 був наданий у користування службовий автомобіль марки «RENAULT Fluence», державний номер НОМЕР_1, 2011р.в. (а.с.7).

Вказаний автомобіль згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 належить на праві власності ТОВ «Перша Лізингова Компанія» (а.с.70-71). Компанія «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» користується даним автомобілем на підставі Лізингової угоди № OL-604-11-KY від 13 січня 2011р., укладеної з ТОВ «Перша Лізингова Компанія» та додатків до цієї угоди та відповідно до умов якої сплачує кошти за користування автомобілем (а.с.10-22). Додатком № 2 до вказаної угоди за актом прийому-передачі від 01 квітня 2011р., автомобіль був переданий лізингоодержувачу, тобто позивачу строком з 01 квітня 2011р. до 31 березня 2014р. (а.с.27).

За наказом № 08-К від 05 березня 2013р. відповідачку ОСОБА_2 було звільнено з посади регіонального менеджера відповідно до ст. 40 п. 1 КЗпП України внаслідок скорочення штату працівників (а.с.8). Вказаним наказом відповідачку було зобов'язано не пізніше 07 березня 2013р. повернути матеріальні цінності включаючи автомобіль.

Позивач не надав суду першої та апеляційної інстанції відповідні докази, що відповідачка продовжувала користуватися у власних потребах автомобілем, а головне не було надано доказів, що відповідачка спричинила позивачу майнову шкоду.

Судова колегія дійшла до переконливого висновку про те, що вина ОСОБА_2 у завданні майнової шкоди не доведена, як і відсутня взагалі наявність такої майнової шкоди, тому немає складу цивільного правопорушення у розумінні ч.1 ст.1166 ЦК України.

Судова колегія вважає, що обов'язок позивача щомісячно сплачувати відповідні кошти ТОВ «Перша Лізингова Компанія» за користування автомобілем ні є підставою стягнути вказані гроші з відповідачки у якості завданої позивачу саме майнової шкоди на підставі ст.ст.22, 1166 ЦК України, оскільки вищевказана сума ні є завданою шкодою, та відповідачка ОСОБА_2 ні є стороною лізингової угоди, і на той час вже не знаходилася у трудових відношеннях з позивачем.

Ні є також підставою для стягнення саме матеріальної шкоди з відповідачки факт звернення позивача до органів міліції за допомогою повернути автомобіль.

Згідно акту від 21 травня 2013р. відповідач повернула позивачу автомобіль у повній комплектності (а.с.9).

Суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що позивач сплачував лізингові платежі у той період часу коли автомобілем у власних потребах користувалася відповідачка, яка в свою чергу у зв'язку зі звільненням немала користуватися цим автомобілем та повинна була його повернути позивачу, тим самим завдавши позивачу шкоду, та взагалі не вказав в чому саме було завдану таку шкоду.

Безпідставними є посилання суду першої інстанції на пункт 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 29 грудня 1992р. № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», оскільки відповідачка вже не працювала у позивача, а вказаним пунктом передбачено визначення розміру матеріальної шкоди, заподіяної працівниками самовільним використанням в особистих цілях технічних засобів (автомобілів, тракторів, автокранів і т.п.), що належать підприємствам, установам, організаціям, з якими вони перебувають у трудових відносинах, та передбачено, що слід виходити з того, що така шкода, як заподіяна не при виконанні трудових (службових) обов'язків, підлягає відшкодуванню із застосуванням норм цивільного законодавства (статті 203,453 ЦК України). У цих випадках шкода відшкодовується у повному обсязі, включаючи і не одержані підприємством, установою, організацією прибутки від використання зазначених технічних засобів.

На підставі вищенаведеного судова колегія вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки майнової шкоди у тому вигляд як вони були заявлені до суду є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307,309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015р. - скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволені позову компанії «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед в особі представництва «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» в Україні до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: С.О. Погорєлова

К.П. Мартинова