Справа № 2-4475/11
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

13 лютого 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - одноособово судді Матяш Т.Л.,

при секретарі - Левченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та просить суд: визнати за нею право власності на автомобіль марки MAZDA моделі 323, 1994 року випуску, червоного кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 30.07.2008 року; зобов'язати ОСОБА_2, повернути їй автомобіль марки MAZDA моделі 323, 1994 року випуску, червоного кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 30.07.2008 року; стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати.

При цьому, ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги наступним. 19 лютого 2009 року помер ОСОБА_4, з яким вона уклала шлюб 11.09.1988 року. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.10.2010 року, яким було розглянуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 13.05.2009 року по справі за позовною заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, було встановлено, що 11.09.1988 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали шлюб, що у відповідності до вимог глави 4 розділу ІІ Кодексу про шлюб та сім'ю (від 1969 року), який діяв на час укладення шлюбу, створили сім'ю. До самої смерті ОСОБА_4 він перебував у зареєстрованих шлюбних відносинах з ОСОБА_1, яка просить суд визнати за нею право власності на ? частину автомобілю на підставі ст..60 СК України та ? частину автомобілю визнати за нею як за спадкоємцем першої черги. Однак, у ОСОБА_1 фактично відсутній сам автомобіль та правовстановлюючі документи, тому вона просить суд зобов'язати ОСОБА_2 повернути їй автомобіль.

З зустрічними вимогами до суду звернулась ОСОБА_2 та просить суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь моральну шкоду в сумі 25 000 гривень, обґрунтовуючи свою вимогу тим, що ОСОБА_1 довгий час, на грунті особистих неприязних відносин, обзиває її непристойними словами, звинувачує у привласнені та приховуванні чужого майна. ОСОБА_2 наголошує на тому, що вона довгий час проживала з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу і за весь час їхнього сумісного життя ОСОБА_1 ні разу не цікавилась життям та здоров'ям ОСОБА_4, а тільки після його смерті почала цікавитись ним, ображати ОСОБА_2 як людину і громадянку України, яка має конституційні права та законні інтереси.

ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_5 підтримали заявлені вимоги та просили суд їх задовольнити, та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, її представник - ОСОБА_6 надав на адресу суду заяву з проханням задовольнити зустрічну позовну заяву та відмовити у задоволенні первісних позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, актовий запис № 114.

За життя померлий заповіт не складав, а спадкове майно складається з автомобілю марки MAZDA моделі 323, 1994 року випуску, червоного кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 30.07.2008 року.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 13.05.201 року було задоволено позовну заяву ОСОБА_2 та встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.10.2010 року було скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 13.05.2010 року та встановлено, що згідно копії паспорту ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Березівському районі Одеської області. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу від 11 вересня 1988 р. ОСОБА_4 уклав шлюб із ОСОБА_1 (після шлюбу «ОСОБА_1»). Від вказаного шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_3. народився син - ОСОБА_3. Таким чином, у відповідності до вимог глави 4 розділу II Кодексу Про шлюб тa сім'ю (від 1969р.), який діяв на час укладання шлюбу, ОСОБА_7 тa ОСОБА_1 створили сім'ю та перебували у шлюбі до смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, їх шлюбні відносини розірвані не були, тому на їхні майнові відносини розповсюджується дія Сімейного Кодексу та Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд вважає повністю доведеним та підтвердженим той факт, що на момент придбання автомобілю ОСОБА_4, останній знаходився в зареєстрованих шлюбних відносинах з ОСОБА_1 Таким чином, всі відносини, що склалися між сторонами, регулюються з врахуванням даного факту, який свідчить про наявність у ОСОБА_1 права на ? частину автомобілю, оскільки, за правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку.

З огляду на викладене, наголошення та вимоги ОСОБА_1 про її право на ? частину спільного майна подружжя, у вигляді автомобілю марки MAZDA моделі 323, 1994 року випуску, є обґрунтованими та знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Разом з тим, суд не може задовольнити позовну вимогу в частині визнання за ОСОБА_1 спадщини у вигляді ? частки зазначеного автомобілю, як за спадкоємицею першої черги, оскільки, з матеріалів справи вбачається тільки те, що 01.04.2009 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4, інші відомості відсутні. Так, суду не відома правова позиція всіх імовірних спадкоємців за законом, в тому числі сина померлого - ОСОБА_3, та не відомо чи видавалось взагалі свідоцтво про право на спадщину за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Звернення до нотаріальної контори у встановлений законом строк свідчить про прийняття спадщини, а відтак відсутні правові підстави для вирішення питання про встановлення факту прийняття спадщини.

Ч. 1 ст. 1296 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.п.23,24) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої ст.1272 ЦК.

Таким чином, діючим ЦК України, до видачі державним нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, чи відмови у видачі, не передбачено визнання в судовому порядку права власності на спадкове майно. Видача свідоцтв про право на спадщину є виключною компетенцією державних нотаріальних контор.

Також, суд не може задовольнити позовну вимогу ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_2 повернути автомобіль, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні та достовірні докази того, що автомобіль дійсно знаходиться у володінні ОСОБА_2, представник якої в судовому засіданні заперечував цей факт та наголошував про відсутність автомобілю у його довірителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 31.07.2013 року, яке було постановлене по даній справі, відділом ДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області 26.09.2014 року була видана постанова № 43135967/4-14 про стягнення з заробітної плати ОСОБА_2 420 гривень судових витрат, відповідно до рішення, та 50,34 гривень сума витрат пов'язаних з виконанням рішення.

Згідно з звітом про здійснення відрахування та виплат Білгород-Дністровської механізованої колони № 26, з заробітної плати ОСОБА_2, на підставі постанови 43135967/4-14, стягнуто 512,34 гривень.

За таких обставин, суд вважає не доцільним задовольняти позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, які вже були стягнуті.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди в розмірі 25 000 гривень, суд вважає їх безпідставними, не доведеними та такими, що ґрунтуються на власній неприязні до відповідача та конфліктній ситуації з ним.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз'яснив Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, у разі задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_2 суд повинен бути впевненим в наявності такої шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини ОСОБА_1 в її заподіянні. Однак, під час розгляду справи ОСОБА_2 та її представник не надали та в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують факт заподіяння ОСОБА_2 моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 1167, 1270, 1272, 1296 ЦК України, ст.. 60 СК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 169, 209, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку автомобілю марки MAZDA моделі 323, 1994 року випуску, червоного кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 30.07.2008 року (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4).

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: