У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», поданою його представником Діденко Маргаритою Василівною, на рішення апеляційного суду Київської області від 3 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 1 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 1 918,76 грн зі сплатою 12% річних. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, станом на 26 липня 2013 року утворилась заборгованість у сумі 26 164 грн, яку банк просив стягнути.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 20 грудня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 26 164 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 3 березня 2014 року рішення Згурівського районного суду Київської області від 20 грудня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Київської області від 3 березня 2014 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно зі ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; боржник має виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту і стягнув з ОСОБА_3 заборгованість за договором.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять умов надання споживчого кредиту, відповідно до яких строк позовної давності за домовленістю сторін збільшено до 5 років, і тому до цих правовідносин, згідно з вимогами ст. 257 ЦК України, застосовується позовна давність тривалістю у три роки.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судами встановлено, що 1 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений договір, за яким останній отримав кредит в сумі 1 918,80 грн зі сплатою 12% за користування кредитом. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 26 липня 2013 року склала 26 164 грн.

У заяві позичальника, копія якої долучена до справи, боржник своїм підписом підтвердив згоду з Умовами надання споживчого кредиту фізичнім особам («Розстрочка Стандарт»), які були йому надані у письмовій формі; погодився з тим, що ця заява разом із запропонованими банком Умовами та тарифами складає кредитно-заставний договір.

Дійшовши висновку про відмову у задоволенні позову з підстав спливу позовної давності і недоведеності зміни її тривалості, апеляційний суд не врахував зміст заяви позичальника про надання кредиту і правового значення заяви від 14 лютого 2013 року про передачу в заклад предмета застави та обґрунтував ухвалене рішення припущеннями.

Відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України справа направляється до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, якщо є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом.

Ураховуючи викладене, рішення суду апеляційної інстанції на підставі ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Діденко Маргаритою Василівною, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 3 березня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.І.Амелін С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко