Справа № 140/226/14-ц Провадження № 22-ц/772/1341/2015Головуючий в суді першої інстанції Слободяник Т. В.
Категорія 27Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі головуючого судді Сала Т.Б., суддів Нікушина В.П., Зайцева А.Ю., при секретарі Торбасюк О.І., за участю представника банку, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 03.03.2015 року ухвалене у цивільній справі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на житловий будинок та виселення з житлового будинку,

встановила:

В січні 2014 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось в суд з позовом в якому (з урахуванням уточнених позовних вимог) просило, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21.08.2008 року, в розмірі 21412, 48 дол. США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.12.2013 року складає 171085, 72 грн., звернути стягнення на будинок загальною площею 54.20, житловою площею 31.00, розташований за адресою: АДРЕСА_1.Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, які зареєстровані та проживають у вказаному вище житловому будинку.

В обґрунтування своїх вимог банк зазначив, що 21.08.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір за яким ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 18771,50 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.08.2017 року.

Однак, позичальник зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв'язку з чим у ОСОБА_2 виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 02.12.2013 року складає 21412, 48 доларів США, що за курсом 7,99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.12.2013 року складає 171085,72 грн., яка складається з:

- 18263,40 доларів США - заборгованість за кредитом;

- 1192,09 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом;

- 304,21 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом,

- 603,34 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина), 1018,15 доларів США - штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони уклали договір іпотеки за яким ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 54,20 кв.м, житловою площею 31,00 кв.м по АДРЕСА_1, що належить йому на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу. Сторонами договору іпотеки обумовлена ціна предмету іпотеки, що складає 126018, 19 грн.

Викладене послужило підставою для звернення з даним позовом в суд.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 03.03.2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

З таким рішенням суду ОСОБА_2, ОСОБА_3 не погодились та оскаржили його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просять рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" в повному обсязі.

Скаржники посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вважають оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим. Суд не дослідив всі обставини, що мають значення для вирішення справи. Зокрема, суд незаконно залучив на стороні відповідача ОСОБА_3, не повідомив останню про час та місце розгляду справи. Рішення суду не має посилання на докази, зокрема й на ті, що апелянти просили забезпечити, а саме судом не призначено бухгалтерську експертизу. Відмова у відводі головуючої судді суду першої інстанції свідчить, на думку скаржників, у її упередженості. Крім того, суд не надав правової оцінки кредитному договору, так як його складено з порушенням норм діючого законодавства. Позивачем порушено умови договору. Судом не враховано також те, що договорами не передбачено умов продажу житла та виселення.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.08.2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № VINWGK (далі по тексту - Договір), відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 18771,50 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.08.2017 року (а. с. 15-17).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 21 серпня 2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з невід'ємними приналежностями, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу Люлько Л.М. 21.08.2008 р. за № 4237 (а. с. 19-21).

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, щомісячні платежі за кредитним договором і в термін, встановлений договором, не здійснюються, заборгованість не повертається.

Згідно розрахунку заборгованості за Договором, станом на 02.12.2013 року, заборгованість ОСОБА_2 становить: 21412, 48 доларів США, що за курсом 7,99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.12.2013 року складає 171 085,72 грн., яка складається з: 18263,40 доларів США - заборгованість за кредитом; 1192,09 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 304,21 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 603,34 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина), 1018,15 доларів США - штраф (процентна складова) (а. с. 7-10).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути Позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок Позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Отже, хоча дія кредитного договору встановлена до 2017 року, банк правомірно звернувся в суд з вимогою про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» в силу іпотеки іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

За правилами ч. ч. 2, 5 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до довідки №214 від 10.04.2014 року виданої виконкомом Чуківської сільської ради в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а. с. 39).

З матеріалів справи вбачається, що Банком направлялась ОСОБА_2 вимога за №30.1.0.0/2-980 від 18.10.2013 р. про добровільне звільнення житлового приміщення разом із усіма членами сім'ї та іншими мешканцями. Однак, дані вимоги не були виконанні (а. с. 12-14).

Згідно ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове

виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до цієї норми, після прийняття рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Як встановлено, відповідна вимога направлялась відповідачам і не заперечувалась останніми.

Стаття 39 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Відповідно до п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедурні продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Отже, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором обґрунтовані. При цьому доводи, якими скаржники обґрунтовують вимоги апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції, та не звільняють боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

До того ж, умови іпотечного договору (п. 29), укладеного між сторонами 21.08.2008 року, містять застереження щодо права банку від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору кіпівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України "Про іпотеку" ( а. с. 20).

Судом першої інстанції вірно встановлено характер спірних правовідносин та правильно застосовано норми права, які їх регламентують.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 308 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 03.03.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: