У х в а л а

6 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Острозької міської ради Рівненської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними та скасування рішень міської ради, визнання нечинними державних актів на право власності на земельні ділянки та їх скасування,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним та скасувати рішення Острозької міської ради Рівненської області від 8 квітня 1997 року № 139 у частині передачі в приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,025 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; визнати недійсним та скасувати рішення Острозької міської ради Рівненської області від 22 жовтня 2004 pоку № 424, яким було внесено зміни у рішення Острозької міської ради від 8 квітня 1997 року № 139 та передано ОСОБА_4 у приватну власність земельну ділянку площею 0,0468 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; визнати недійсним і скасувати рішення Острозької міської ради Рівненської області від 27 травня 2004 року № 369 у частині передачі в приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0740 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; визнати недійсним і скасувати рішення Острозької міської ради Рівненської області від 30 березня 2012 року № 266 про передачу ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0270 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; визнати нечинним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий 24 червня 2005 року на ім'я ОСОБА_4; визнати нечинним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий 3 жовтня 2005 року на ім'я ОСОБА_5

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 1 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 22 жовтня 2014 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 1 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 22 жовтня 2014 року.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, - ст. 30 ЗК України від 18 грудня 1990 року.

Зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2014 року вбачається, що суд касаційної інстанції, відмовляючи у відкритті касаційного провадження погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які виходили із того, що при передачі відповідачам у приватну власність земельних ділянок, позивачем не доведено порушення її права, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що позивач була суміжним землекористувачем, який користується своєю земельною ділянкою на відповідних правових підставах і з нею мали погоджувати межі. Квартира набута позивачем у порядку приватизації і знаходиться у будинку, квартири в яких відповідачі придбали за договорами купівлі-продажу.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить ухвали Верховного Суду України від 4 лютого 2008 року, 19 березня 2008 року, 18 червня 2008 року, 11 березня 2009 року, 29 квітня 2009 року, 4 грудня 2009 року, 19 січня 2011 року, 7 вересня 2011 року, постановлені ним як судом касаційної інстанції, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 лютого 2012 року та 9 квітня 2013 року.

Зі змісту ухвал Верховного Суду України від 19 березня 2008 року, 4 грудня 2009 року вбачається, що предметом вирішення у справах, в яких вони постановлені, були вимоги про стягнення співвласнику грошової компенсації за належну йому частку у майні.

Згідно ухвал Верховного Суду України від 4 лютого 2008 року, 7 вересня 2011 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 лютого 2012 року, суд касаційної інстанції погодився із судовими рішеннями, якими визнавались недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок, незаконними рішення про їх надання і видачу державних актів на них у зв'язку з тим, що позивачами доведено порушення їх прав внаслідок укладення договорів, надання земельних ділянок після набуття ними права на такі земельні ділянки у зв'язку з переходом до них права власності на нерухоме майно на підставі договорів дарування, отримання спадщини, а в ухвалі від 18 червня 2008 року Верховний Суд України визнав обґрунтованими висновки судів про те, що відповідачу надано земельну ділянку за рахунок земельної ділянки позивача.

Відхиляючи касаційну скаргу ухвалою від 9 квітня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходив із того, що передача у власність відповідачу земельної ділянки відбулась до набуття позивачем права власності на будинок, на якій він розташований, і таке не свідчить, що його права порушені.

Із цих ухвал не вбачається, що у вказаних справах встановлені судами фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, у порівнянні із справою в якій постановлена ухвала, про перегляд якої подано заяву, є тотожними, а, відповідно, що правовідносини, які виникли між сторонами, які брали участь у розгляді справ, подібні і мало місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень.

Посилання заявника на неправильність встановлення фактичних обставин і помилковість висновків викладених в ухвалі, яку вона просить переглянути, не може бути підставою для допуску справи до провадження.

Як на підставу перегляду заявник посилається і на ухвали колегії суддів Верховного Суду України від 11 березня 2009 року, 29 квітня 2009 року, 19 січня 2011 року, якими судові рішення скасовано, а справи направлено на новий розгляд.

Зі змісту вказаних ухвал вбачається, що суд касаційної інстанції, скасовуючи судові рішенні і направляючи справи на новий розгляд, виходив із того, що суди не встановили всіх фактичних обставин справи, не звернули уваги на норми матеріального права, які регулюють правовідносини з приводу прав на земельну ділянку у зв'язку із набуттям у власність нерухомого майна.

Оскільки підставами скасування судових рішень було порушення норм процесуального права щодо встановлення фактичних обставин, то таке не свідчить про їх тотожність із встановленими судом фактичними обставинами у справі, в якій постановлена ухвала, про перегляд якої подано заяву.

З огляду на те, що наведені заявником доводи не містять ознак, які згідно вимог статті 355 ЦПК України є підставами для перегляду судових рішень, то у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до Острозької міської ради Рівненської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними та скасування рішень міської ради, визнання нечинними державних актів на право власності на земельні ділянки та їх скасування відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук Д.О. Остапчук