У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Леванчука А.О., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до редакції районної газети «Перемишлянський край» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку за касаційною скаргою районної газети «Перемишлянський край» на рішення апеляційного суду Львівської області від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у трудових відносинах, а рішенням Перемишлянської районної ради Львівської області від 13 лютого 2014 року № 382 її звільнено з посади редактора районної газети «Перемишлянський край» на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію з 14 лютого 2014 року. На день звільнення заборгованість із заробітної плати становила 30 347 грн, яка була погашена лише частково і на 24 вересня 2014 року склала 29 247 грн 46 коп. Оскільки повний розрахунок з нею не проведено позивач на підставі ст. 117 КЗпП України просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати. Також ОСОБА_3 вважала, що має право на отримання грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів (як для державних службовців), посилаючись на ст. ст. 12, 14, 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з редакції районної газети «Перемишлянський край» заборгованість із заробітної плати в розмірі 29 247 грн 46 коп., 28 830 грн грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів державному службовцю у зв'язку з виходом на пенсію та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 44 606 грн 46 коп.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з редакції районної газети «Перемишлянський край» на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати в розмірі 29 247 грн 46 коп. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 29 січня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов в цій частині задоволено. Стягнуто з редакції районної газети «Перемишлянський край» на користь ОСОБА_3 грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів державному службовцю у зв'язку з виходом на пенсію, що становить 28 830 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 44 606 грн 46 коп. У решті - рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі районна газета «Перемишлянський край» просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що на день звільнення позивачу необхідно було виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 30 347 грн 46 коп., однак до вересня 2014 року заборгованість була частково погашена, тому стягненню підлягає 29 247 грн 46 коп. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення грошової допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку, зазначив, що несвоєчасна виплата заробітної плати та невиплата належних позивачу сум відбулась саме з її вини як керівника районної газети, а виплата будь-яких інших додаткових, грошових виплат, передбачених діючим законодавством для державних службовців під час виходу на пенсію - журналістам комунальних ЗМІ можлива у разі наявності такої норми у колективній угоді чи контракті, однак контракт з ОСОБА_3 не укладався.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову в цій частині, виходив із того, що при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Також зазначав, що відповідно до положень Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» журналісти державних та комунальних засобів масової інформації отримують надбавки, користуються пільгами, передбаченими для державних службовців відповідних категорій посад, а ст. 37 Закону України «Про державну службу» у редакції, чинній на час виходу на пенсію ОСОБА_3, передбачено, що державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду в частині позовних вимог про стягнення грошової допомоги не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом установлено, що згідно з рішенням Перемишлянської районної ради Львівської області від 12 серпня 2008 року № 228 ОСОБА_3 призначена на посаду редактора районної газети «Перемишлянський край». Рішенням Перемишлянської районної ради Львівської області від 13 лютого 2014 року № 382 звільнено її з посади редактора районної газети «Перемишлянський край» на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію з 14 лютого 2014 року.

Відповідно до Переліку посад журналістів державних і комунальних засобів масової інформації, які прирівнюються до посад керівних працівників, спеціалістів секретаріату (апарату) відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 березня 1999 року № 377, у друкованих засобах масової інформації, засновниками (співзасновниками) яких є районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, районні, районні у містах Києві та Севастополі ради, посада головного редактора (редактора) прирівняна до посади заступника голови ради, посада заступника редактора - посаді завідуючого відділом, начальника відділу, посада кореспондента - посаді головного спеціаліста, спеціаліста І і ІІ категорії.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» при нарахуванні пенсії журналісту державного або комунального засобу масової інформації застосовуються норми, методика та порядок нарахування пенсії державному службовцю.

Отже, журналісти державних та комунальних засобів масової інформації прирівнюються до державних службовців лише в умовах і порядку оплати праці та нарахуванні пенсії, а не є державними службовцями, на яких поширюється дія Закону України «Про державну службу».

Проте апеляційний суд не врахував, що редактор комунальної газети, ОСОБА_3, засновником якої є відповідна районна рада, фактично не є державним службовцем, і вийшла на пенсію як журналіст, тому у порушення вимог ст. ст. 214, 316 ЦПК України не дав оцінки тому, чи норми закону щодо прийняття Присяги, присвоєння рангу, надання відпустки та інші, передбачені для посадових осіб органів місцевого самоврядування, поширюються на журналістів державних та комунальних засобів масової інформації.

Отже, апеляційний суд зазначених вище норм закону, а також вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України не врахував; не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи; не навів достатніх, достовірних, належних доказів і доводів, що грошова допомога надається журналістам та дійшов передчасного висновку про задоволення цих позовних вимог.

За таких обставин рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про стягнення грошової допомоги підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Щодо оскаржуваного рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, то під час розгляду справи в цій частині апеляційним судом не були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Суд правильно застосував положення ч. 1 ст. 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

Отже, в цій частині відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336 - 338, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу районної газети «Перемишлянський край» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 29 січня 2015 року в частині позову ОСОБА_3 до редакції районної газети «Перемишлянський край» про стягнення грошової допомоги скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті - рішення апеляційного суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: А.О. Леванчук

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко