Справа № 462/5419/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 листопада 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовомПублічного акціонерного товариства «Фідобанк» до Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про зняття арешту з майна,

встановив:

ПАТ «Фідобанк» звернулося в суд із позовом до Залізничного ВДВС Львівського МУЮ, ОСОБА_1 і ПАТ «УкрСиббанк» про зняття арешту з нерухомого майна, а саме: цегляних нежитлових приміщень цокольного поверху, загальною площею 27,3 кв. м., що знаходяться за адресою: м.Львів, вул. Шараневича, 9, накладеного 14.06.2013 року постановою державного виконавця Залізничного ВДВС Львівського МУЮ в рамках виконавчого провадження № 37358964, та виключення відповідного запису про реєстрацію обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 24.04.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», і відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 014/3530/2/14381,відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 31200 грн. доларів США, з кінцевим терміном повернення 23.04.2018 року. В забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту з відповідачем ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір від 24.04.2008 року, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстровано в реєстрі за № 2280. Відповідно до умов іпотечного договору ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно, що належить йому на праві власності, а саме: цегляні нежитлові приміщення цокольного поверху, загальною площею 27,3 кв. м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Шараневича, 9, реєстраційний № 14520771, після чого була накладена заборона відчуження предмету іпотеки. У звязку із порушенням відповідачем ОСОБА_1 умов договору кредиту позивачем було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, шляхом продажу від свого імені на підставі договору. При зверненні до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу банку стало відомо, що на предмет іпотеки накладений арешт постановою Залізничного ВДВС Львівського МУЮ від 14.06.2013 року і ПАТ «Фідобанк» не може скористатись своїм правом на реалізацію предмета іпотеки для погашення існуючої заборгованості за договором кредиту.

Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який подав заяву в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує, що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України.

Відповідачі - Залізничний ВДВС Львівського МУЮ і ПАТ «УкрСиббанк», будучи належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи, не направили у судове засідання своїх представників, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали, про причини неявки суд не повідомили, а тому, суд, з огляду на положення ст.169 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився і не забезпечив явку свого уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, про причини своєї не явки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.04.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №014/3530/2/14381, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 31200 грн. доларів США, з кінцевим терміном повернення 23.04.2018 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобовязань за договором кредиту між банком і ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 014/3530/2/14381від 24.04.2008 року, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстровано в реєстрі за № 2280. Відповідно до умов іпотечного договору ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно, що належить йому на праві власності, а саме: цегляні нежитлові приміщення цокольного поверху, загальною площею 27,3 кв. м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Шараневича, 9, реєстраційний № 14520771 (а.с. 4-6).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до ч. ч. 6, 7 ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Статтею ст. 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Так, на підставі договору іпотеки від 24.04.2008 року заборона відчуження зазначених в договорі нежитлових приміщень цокольного поверху загальною площею 27,3 кв. м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Шараневича, 9була зареєстрована 24.04.2008 року, що підтверджується витягом № 18339405 від 24.04.2008 року з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та внесено реєстраційний запис про обтяження іпотекою до Державного реєстру іпотек, витяг № 18339470 від 24.04.2008 р. (а.с. 7,8).

Також, судом встановлено, що позивачем у звязку з порушенням ОСОБА_1 умов договору кредиту від 24.04.2008 року було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, шляхом продажу від свого імені на підставі договору. Проте, при зверненні до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу ПАТ «Фідобанк» стало відомо, що на вказаний вище предмет іпотеки накладено арешт постановою державного виконавця Залізничного ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_3 від 11.06.2013 року у виконавчому провадженні № 37358964 (а.с. 32).

Відповідно до ст.14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації.

Отже, у зв'язку з накладенням зазначеного обтяження ПАТ «Фідобанк» не може скористатись своїм законним правом на реалізацію предмета іпотеки для погашення існуючої заборгованості за кредитним договором.

Згідно з п. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна, накладений в рамках виконавчого провадження, може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи вищенаведене, та те, що право іпотеки виникло до винесення постанови від 14.06.2013 року, на підставі якої накладено арешт на спірне нерухоме майно, суд приходить до висновку, що позивачем доведено підставність та обґрунтованість своєї позовної вимоги про зняття арешту з цегляних нежитлових приміщень цокольного поверху, загальною площею 27,3 кв. м., що знаходяться за адресою: м.Львів, вул. Шараневича, 9 і в цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині виключення запису про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п.74 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 17.10.2013 року № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно п.75 Порядку, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Одним із документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Відповідно до закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 17.10.2013 року № 868 повноваження щодо зняття заборони відчуження майна відноситься до компетенції реєстраційної служби, а не суду.

В зв'язку із цим, позовні вимоги ПАТ «Фідобанк» в частині запису про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та зняття арешту з майна, а саме: цегляних нежитлових приміщень цокольного поверху, загальною площею 27,3 кв. м., що знаходяться за адресою: м.Львів, вул. Шараневича, 9, накладеного 14.06.2013 року постановою державного виконавця Залізничного ВДВС Львівського МУЮ в рамках виконавчого провадження № 37358964.

У відповідності до Закону України «Про судовий збір» позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір на користь держави у розмірі 243,60 грн., які позивач не просив стягувати з відповідачів.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Зняти арешт з нерухомого майна - цегляних нежитлових приміщень цокольного поверху, загальною площею 27,3 кв. м., що знаходяться за адресою: м.Львів, вул. Шараневича, 9, реєстраційний № 14520771, і належать ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1), накладений 14.06.2013 року постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції у виконавчому провадженні №37358964.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.