Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бондаренко О. В. ,

при секретарі - Кириченко Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства «Дельта Банк», про відшкодування шкоди та збитків,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 26.09.2013 року звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 14.02.2011 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір № 015-28509-140211 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий для своїх» у гривнях (депозитний вклад із щомісячною сплатою процентів на платіжну картку, із правом поповнення). На виконання п. 4.4.2. Договору ним 14.02.2011 року було внесено готівку в сумі 150 000,00 грн. на депозитний рахунок № НОМЕР_1 через касу № 2 АТ «Дельта-Банк», а також 30.03.2011 року на підставі заяви на переказ готівки № 23979 від 30.03.2011 року ним було поповнено депозитний рахунок на суму в розмірі 150 000,00 грн., 04.05.2011 року на суму в розмірі 80 000,00 грн. та 14.06.2011 року на суму в розмірі 150 000,00 грн. Станом на 14.06.2011 року вихідний залишок на депозитному рахунку становив 530 000,00 грн. 15.08.2011 року в зв'язку з закінченням строку дії договору він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити грошові кошти в сумі 530 000,00 грн. та відсотки по договору № 015-28509-140211 банківського вкладу (депозиту) № 015-28509-140211 від 14.02.2011 року припинені з 02.03.2011 року. В зв'язку з невиплатою відповідачем грошових коштів, що зберігались на депозиті, він звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення суми банківського вкладу в розмірі 530 000,000 грн., процентів за вкладом в сумі 16 431,64 грн., пені в сумі 42 621,67 грн. та судових витрат. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2012 року позов було задоволено частково, а саме стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на його користь суму банківського вкладу (депозиту) в розмірі 150 000,00 грн., суму процентів в розмірі 4 650,00 грн., суму пені за період з 15.08.2011 року по 25.01.2012 року в розмірі 5531,31 грн., всього 158 813,31 грн., а в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04.07.2012 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 25.01.2012 року залишено без змін. Печерський районний суд м. Києва відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення всієї суми банківського вкладу в розмірі 530 000,00 грн. прийшов до висновку про те, що платіжні документи, які підтверджують поповнення ним депозитного рахунку 30.03.2011 року на суму в розмірі 150 000,00 грн., 04.05.2011 року на суму в розмірі 80 000,00 грн. та 14.06.2011 року на суму в розмірі 150 000,00 грн. не відповідають формі платіжних документів, затвердженій нормативними документами НБУ. Позивачем було направлено заяву про порушення кримінальної справи по факту заволодіння його грошовими коштами працівниками Білоцерківського відділення банку ПАТ «Дельта-Банк» та підроблення фінансових документів. Постановою про визнання особи потерпілим його визнано потерпілим у кримінальній справі № 52-2818 стосовно ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за фактом заволодіння грошовими коштами вкладників АТ «Дельта-Банк» вчиненого за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах та службового підроблення, що спричинило тяжкі наслідки за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області визнано винними ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочинів по заволодінню грошовими коштами вкладників АТ «Дельта-Банк» вчиненого за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах та службового підроблення, що спричинило тяжкі наслідки за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК Україна, в тому числі і по факту заволодіння його грошовими коштами. Привласнення грошових коштів посадовими особами Білоцерківського відділення Банку не тільки носили системний та масовий характер, дії ОСОБА_2 по заволодінню грошовими коштами були повторними, оскільки вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2010 року та 20.12.2010 року ОСОБА_2 була засуджена за вчинення злочинів передбачених ст. 70 ч. 4 ст. 191, ч. 2,3 ст. 358 КК України. По одному вироку засуджено до позбавлення волі до 5 років з позбавленням права займати посади, пов'язані з розпорядженням, обліком та зберіганням матеріальних цінностей на 1 рік та по другому вироку засуджено до позбавлення волі до 4 років шести місяців з позбавленням права займати посади, пов'язані з розпорядженням, обліком та зберіганням матеріальних цінностей на 2 роки. Тобто, ОСОБА_2, маючи два вироки суду про притягнення її до кримінальної відповідальності за корисливі злочини по привласненню грошових коштів, продовжувала займати посаду начальника Білоцерківського відділення ПАТ «Дельта Банк» та продовжувала привласнювати грошові кошти клієнтів банку. На момент пред'явлення даного позову рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2012 року виконано, тобто йому сплачено всього 158 813,31 грн. Таким чином, розмір шкоди, завданої працівниками банку йому становить - 380 000,00 грн., що дорівнює розміру грошових коштів, які вносились ним протягом дії договору банківського вкладу. Зважаючи на те, що після закінчення дії договору відповідач не повернув грошові кошти, він не міг ними вільно користуватись, вільно розпоряджатись, а тому він вважає за доцільне заявити до відшкодування і розмір процентів, які б він міг отримати в разі належного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань. За період з 14.08.2011 року по 01.09.2013 року сума збитків становить 57 244,60 грн. В зв'язку з цим позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача на свою користь суму завданої шкоди в розмірі 380 000,00 грн. та збитки в розмірі 57 244,60 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення до суду не надходили.

Представник позивача, за довіреністю у справі, ОСОБА_5 в судовому засіданні надала заяву про збільшення позовних вимог, додаткові пояснення до позовної заяви та просила в судовому порядку стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму завданої шкоди в розмірі 380 000,00 грн. та збитки в розмірі 105 931,43 грн.

Представник відповідача за довіреністю у справі ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав в повному обсязі та надав до суду письмові заперечення проти позову.

Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України).

Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

14.02.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», в особі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір № 015-28509-140211, відповідно до якого вкладник за цим договором передає банку грошові кошти, в розмір 150 000,00 грн., а банк приймає вклад, сплачує за ним проценти та повертає вклад у строк до 13.08.2011 року включно, процентна ставка становить 15,50 % річних. Відповідно до п. 1.6. - на рахунок, зазначений в п. 2.1. цього договору, допускаються додаткові внески коштів, що разом із сумою, вказаною в п. 1.2. цього договору, складають вклад, даний договір підписаний обома сторонами та скріплений печаткою, що підтверджується копією договору.

Згідно з п. 3.2 договору, нараховані проценти за вкладом виплачуються щомісячно, шляхом зарахування на картковий рахунок Вкладника.

Відповідно до п. 3.3 договору, Вклад виплачується Вкладнику або уповноваженому представнику Вкладника по закінченню строку розміщення Вкладу шляхом виплати готівкою з каси Банку відповідно до вимог законодавства.

Згідно з п. 4.2 договору, Банк зобов'язаний нарахувати та сплатити Вкладнику проценти за Вкладом згідно з умовами, визначеними цим договором, повернути суму Вкладу та суму нарахованих процентів у порядку, передбаченому цим договором.

Відповідно до п. 4.3 договору, Вкладник має право отримати суму Вкладу та суму нарахованих процентів відповідно до умов цього договору; здійснювати поповнення рахунку згідно умов, визначених цим договором, що підтверджується копією договору (а.с. 6-7).

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до квитанції № 7834825 від 14.02.2011 року ОСОБА_1 вніс кошти в розмірі 150 000,00 грн. на вкладний рахунок згідно з договором банківського вкладу (депозиту) від 14.02.2011 року за № 015-28509-140211, що підтверджується копією квитанції (а.с. 8), та не заперечується сторонами.

25.12.2012 року Печерським районним судом міста Києва було прийнято рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення суми банківського вкладу, відповідно до якого вимоги позивача були задоволені частково, а саме: стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу (депозиту) в розмірі 150 000 грн. 00 коп., суму процентів в розмірі 4 650 грн. 00 коп., суму пені за період з 15.08.2011 року по 25.01.2012 року в розмірі 5 513 грн. 31 коп., а всього 158813 грн. 31 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Дане рішення суду набрало законної сили 04.07.2012 року, що підтверджується копією рішення та копією ухвали (а.с. 16-25) та виконано в повному обсязі, що не заперечується сторонами.

Позивач стверджує, що відповідно до заяви на переказ готівки № 23979 від 30.03.2011 року він поповнив депозит готівкою в розмірі 150 000,00 грн., відповідно до заяви на переказ готівки № 328675 від 04.05.2011 року поповнив депозит готівкою в розмірі 80 000,00 грн., та відповідно до заяви на переказ готівки № 368256 від 14.06.2011 року поповнив депозит готівкою в розмірі 150 000,00 грн., що підтверджується копіями даних заяв (а.с. 9-11).

Однак, суд не погоджується з даним твердженням, оскільки рішенням Печерського районного суду міста Києва встановлено факт, що заяви на переказ готівки, надані позивачем на підтвердження подальшого поповнення депозитного рахунку 30.03.2011 року, 04.05.2011 року, 14.06.2011 року, не відповідають встановленим зразкам, відтак не є належними та допустимими доказами, в розумінні ст.58,59 ЦПК України, на підтвердження поповнення депозитного рахунку. Та встановлено, що дані документи не відповідають Інструкції № 377 про касові операції в банках України», затвердженої Постановою НБУ від 14.08.2003 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 05.09.2003 року за № 768/8089 ( чинної до 01.06.2011 року)( а.с.18-19).

Вищевказане узгоджується з встановленими обставинами вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.07.2013 року, зміненим в частині кваліфікації дій ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03.03.2015 року, яким встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 використовували завідомо неправдиві псевдо банківські документи. ( а.с.78).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Будь-яких інших доказів в підтвердження факту внесення коштів на депозит в розмірі 380 000,00 грн. та отримання їх Банком позивачем до суду надано не було.

Позивач звертаючись до суд з даним позовом вказує на те, що діями відповідача було завдано йому матеріальну шкоду, оскільки відповідачем було допущено до виконання обов'язків начальника Білоцерківського відділення банку осіб та інших посадових осіб, які не відповідали вимогам щодо професійної придатності та ділової репутації, встановленим в ст. 42 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до ч.1,2 ст. 42 Закону України «Про банки та банківську діяльність», керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку. Керівниками банку (крім членів ради банку) мають право бути особи, які мають:1) повну вищу освіту в галузі економіки, менеджменту (управління) або права; 2) досвід роботи в банківській системі за відповідним фахом не менше трьох років; 3) бездоганну ділову репутацію.

Як вбачається з вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.07.2013 року ( а.с.40) ОСОБА_2, яка працювала у Білоцерківському відділенні АТ «Дельта Банк» заступником начальника, вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2010 року та 20.12.2010 року була засуджена за вчинення злочинів, передбачених ст. 70 ч. 4 ст. 191, ч. 2,3 ст. 358 КК України. По одному вироку її засуджено до позбавлення волі до 5 років з позбавленням права займати посади, пов'язані з розпорядженням, обліком та зберіганням матеріальних цінностей на 1 рік та по другому вироку засуджено до позбавлення волі до 4 років шести місяців з позбавленням права займати посади, пов'язані з розпорядженням, обліком та зберіганням матеріальних цінностей на 2 роки, що підтверджується матеріалами справи.( а.с.40).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.07.2013 року, зміненим в частині кваліфікації дій ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03.03.2015 року, ОСОБА_2 визнано винною та засуджено за ст.ст.191 ч 5,358 ч.3 КК України і на підставі ст.70 ч.4 КК України шляхом часткового приєднання покарання по вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.07.2012 року, остаточно призначено покарання у вигляді 11 років позбавлення волі з позбавлення права займати посади, пов'язані з розпорядженням, обліком і збереженням матеріальних цінностей строком на 3 роки та з конфіскацією всього належного їй майна, а ОСОБА_3 засуджено за ст.ст. 191 ч.5, 367 ч.2 КК України та на підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з розпорядженням, обліком і збереженням матеріальних цінностей строком на 3 роки та з конфіскацією всього належного їй майна.( а.с.241-245).

Вироком встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно завідомо неправдивих псевдо банківських документів заяв на переказ готівки № 328675 від 04.05.11, № 368256 від 14.06.11 заволоділи грошовими коштами ОСОБА_1 на суму 230000 грн., а в період з 30.03.11 по 14.06.11 . згідно наведених вище псевдо банківських документів, заволоділи грошовими коштами позивача на загальну суму 380 000 грн. ( а.с.78).

Також, вироком встановлено, що в період з 08 по 20 червня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3, шляхом зловживання своїми службовими становищем, а саме доступом до банківського сховища заволоділи грошима на суму 4 768 544,50 грн., які знаходились у сховищі Білоцерківського відділення АТ «Дельта Банк». ( а.с.132).

Отже, вироком суду доведено та встановлено вину ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у завданні шкоди ОСОБА_1 та Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» та причинно - наслідковий зв'язок між винною поведінкою та завданою шкодою.

Однак, як вбачається з вироку позивач ОСОБА_1 цивільний позов в межах кримінального провадження до винних осіб не заявляв. Під час розгляду даної справи представник позивача також не скористався правом передбаченим ч.1 ст.33 ЦПК України щодо заміни неналежного відповідача та обґрунтовуючи позов зазначила, що саме Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» має відповідати за нанесену позивачу ОСОБА_2 шкоду та збитки оскільки вона були прийнята на відповідальну посаду, пов'язану з розпорядженням, обліком і збереженням матеріальних цінностей, маючи при цьому непогашену судимість.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Під виконанням трудових обов'язків слід розуміти виконання працівником роботи, обумовлено при прийняття на роботу або дорученої йому адміністрацією роботи, вищестоящим органом разово чи тимчасово на території підприємства або поза нею протягом робочого часу. У свою чергу дії працівника, які за своїм змістом не випливають з його становища працівника вказаної організації, хоча вчинені під час виконання ним своїх трудових обов'язків, не мають наслідком відповідальності організації. Відшкодування здійснює сам працівник на загальних підставах позадоговірної відповідальності. Протиправною вважається діяльність працівника, яка порушує умови і порядок здійснення ним своїх трудових обов'язків. Бездіяльність - це невиконання працівником обсягу роботи, обумовленої трудовим договором, певними правилами, інструкцією тощо.

Так, вироком суду встановлено, що ОСОБА_2 працювала заступником начальника Білоцерківського відділення АТ «Дельта Банк», отже перебувала у трудових відносинах з відповідачем, однак до суду не надано жодного доказу в підтвердження обставин прийняття на роботу, в тому числі щодо повноважень та посадових обов'язків даної особи, проведення службових перевірок при прийнятті на роботу та інших доказів, пов'язаних з прийняттям на роботу на посаду пов'язану з розпорядженням, обліком і збереженням матеріальних цінностей, які мають значення для визначення вини відповідача та причинно - наслідкового зв'язку між винною поведінкою відповідача та завданою шкодою.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь збитків суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: п.2 - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене ( упущена вигода).

Підставою для покладення обов'язку відшкодувати збитки є порушення права, зокрема передбачене ст.610 ЦК України невиконання чи неналежне виконання зобов'язання.

Отже, для того щоб мати право на стягнення завданих збитків, потерпіла особа повинна довести їх наявність та розмір. Для визначення розміру неодержаних доходів ( упущеної вигоди) кредитор повинен також довести, що він вжив всіх необхідних заходів для того щоб не допустити їх настання.

Представником позивача в судовому засіданні не доведено, що позивач вжив всіх необхідних заходів для того щоб не допустити настання збитків.

Так, Печерського районний суд міста Києва при винесенні рішення від 25.12.2012 року звернув увагу, що розпорядженням № 212/1 від 18.12.2009 року зобов'язано начальників відділень розмістити інформаційні об'яви для клієнтів щодо Правил внесення через касу банку готівкових коштів для зарахування їх на рахунки клієнтів на Інформаційному стенді відділення. Отже, позивач мав можливість перевірити відповідність бланку виданої йому квитанції на підтвердження прийняття грошових коштів на депозит зразку квитанції, що містилась на Інформаційному стенді та не допустити настання збитків.

Крім того, для відшкодування збитків необхідна умова щодо реальної можливості виконання обов'язку зобов'язальною особою інакше спонукати правопорушника до виконання такого обов'язку шляхом примусового виконання рішення суду буде не можливо.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року включно.

Відповідно до п.1,2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Ч.6 ст.36 цього Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті; сплати регулярного збору до Фонду; витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті; виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку; виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю, тощо; здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації; здійснення купівлі-продажу валюти фізичними та юридичними особами для погашення ними зобов'язань за кредитними договорами, виконання вимог, встановлених законодавством, для обов'язкового продажу валюти. Зобов'язання банку, передбачені пунктами 1-1-4 частини шостої цієї статті, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду.

Отже, з даної норми вбачається, що фізична особа має право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди під час дії тимчасової адміністрації, однак зобов'язання банку виконуються у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду.

Постановою Правління Національного банк України від 02.03.2015 року за № 150 ( а.с17 - Том ІІ) Публічне Акціонерне товариство «Дельта Банк» віднесено до категорії несплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року за № 51 у Публічному Акціонерному товаристві «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства «Дельта Банк», про відшкодування шкоди та збитків не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, витрати позивача компенсуються за рахунок відповідача в разі задоволення позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 22, 1166,1172 ЦК України, ст.ст. 3, 10,11, 60, 61,88, 207, 212 - 215, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства «Дельта Банк», про відшкодування шкоди та збитків відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. В. Бондаренко