У х в а л а

18 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О. О., суддів: Горелкіної Н. А., Касьяна О. П., Завгородньої І. М., Остапчука Д. О.,
розглянувши заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, усунення перешкод у відновленні пошкодженого майна,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, у якому зазначала, що вона є власником садового будинку № НОМЕР_2, розташованого на території Садового товариства «Дніпрове» (далі - СТ «Дніпрове») Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Указаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0890 га, яка належить їй на праві приватної власності на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку. ОСОБА_3 є власником садового будинку НОМЕР_1, розташованого на території земельної ділянки в СТ «Дніпрове», що межує з належною їй земельною ділянкою.

08 листопада 2013 року ОСОБА_3 разом зі своїм сином ОСОБА_5 шляхом демонтажу пошкодили належний їй бетонний паркан довжиною 12,5 м, який розділяв території між її присадибною ділянкою та ділянкою відповідача, чим порушили укріплення ґрунту, що може призвести до його обвалу та склали плити на її ділянку, пошкодивши плодово-ягідні насадження.

09 листопада 2013 року комісією СТ «Дніпрове» складено акт про пошкодження власником ділянки НОМЕР_1 ОСОБА_3 залізобетонного паркану ділянки № НОМЕР_2, яким встановлено, що відповідачі, пошкодивши паркан, порушили укріплення ґрунту на ділянці № НОМЕР_2, що може призвести до обвалу ґрунту з ділянки № НОМЕР_2. Також встановлено, що демонтувавши самовільно паркан, відповідачі склали плити паркану на територію присадибної ділянки позивачки, пошкодивши плодово-ягідні насадження.

Відповідно до умов та об'єму робіт витрати на відновлення паркану складають 34 440 грн. Також діями відповідачів їй заподіяно моральну шкоду, розмір якої вона оцінює у 5 тис. грн.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнень, ОСОБА_6 просила усунути перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження майном, а саме права відновлення пошкодженого паркану, шляхом зобов'язання відповідачів надати вільний доступ до земельної ділянки НОМЕР_1, яка розташована на території СТ «Дніпрове» Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області; стягнути солідарно з відповідачів 34 440 грн матеріальної шкоди, 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, 800 грн витрат на правову допомогу та 955 грн 83 коп. судових витрат.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2014 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 34 440 грн матеріальної шкоди та 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2014 року залишено без змін.

16 лютого 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме - ст. ст. 319, 1166, 1167 ЦК України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2011 року.

Ухвалюючи рішення 07 грудня 2011 року про відмову в задоволенні позову про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної пошкодженням майна, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходив із того, що позивачем не доведено обставин, які свідчать про протиправність дій та наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. За відсутності вказаних складових відповідальність за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України не настає.

У той же час, постановляючи ухвалу 14 січня 2015 року у справі № 6-43775св14, про перегляд якої подано заяву, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками попередніх судів про часткове задоволення позову, виходячи з того, що обставини, на які посилалась позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги, знайшли підтвердження у судовому засіданні.

Враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що у наведених справах тотожними є встановлені судами фактичні обставини, які мають значення для вирішення спорів, які розглядались, а, відповідно, що правовідносини, які виникли між особами, які брали участь у розгляді вказаних справ, подібні і мало місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права в порівнянні зі справою, у якій постановлена ухвала, яку просить переглянути заявник, що потягло за собою ухвалення різних за змістом судових рішень.

Оскільки наведені заявником доводи не містять ознак, які згідно з вимогами ст. 355 ЦПК України є підставами для перегляду судового рішення, про перегляд якого заявником подано заяву, то у допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, усунення перешкод у відновленні пошкодженого майна, за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Дьоміна

Судді Н. А. Горелкіна

І. М. Завгородня

О. П. Касьян

Д. О. Остапчук