Дата документу 28.04.2015
Справа № 501/6333/14-ц
28 квітня 2015 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пушкарського Д.В.,
при секретарі - Тимко М.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (треті особи виконавчий комітет Іллічівської міської ради Одеської області в особі органу опіки та піклування, прокуратура м.Іллічівська Одеської області, другий київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції) про позбавлення батьківських прав, стягнення заборгованості за аліментами, зміну розміру аліментів,-
Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.51).
Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не сповістив, та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю.
Представник третьої особи органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився надав заяву в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, розгляд справи просив проводити без його участі (а.с.49).
Прокурор в судове засідання не з'явився надав заяву в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, розгляд справи просив проводити без його участі (а.с.50).
Представник третьої особи - другого київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не сповістив
На підставі ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до положень ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 приходиться батьком малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданого 28 серпня 2001 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області(а.с.27).
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30 серпня 2002 року, з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) в місяць (а.с.28).

Відповідач, маючи малолітню дитину, самоусунувся від її виховання, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не приймає участі у вихованні та навчанні дитини, не цікавиться її здоров'ям. Аліменти на утримання дитини відповідач не сплачує, у зв'язку чим, згідно розрахунку розміру заборгованості по аліментам, станом 31 жовтня 2014 року, має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 52252,63 гривень (а.с.30).

Згідно висновку, №1-17-162 від 24 березня 2015 року, виконкому Іллічівської міської ради Одеської області як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його доньки ОСОБА_3, малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 після розірвання шлюбу між батьками у серпні 2002 року, проживає разом з матір'ю, дитина практично не знає свого батька не бажає бачитися і спілкуватися з ним, вихованням, розвитком, навчанням та лікуванням дитини займається лише мати, батько не цікавиться здоров'ям, навчанням та розвитком дитини. Виконавчий комітет Іллічівської міської ради, як орган опіки і піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.43-44).

За таких обставин, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків щодо виховання, утримання та догляду за донькою. Тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками.

Згідно ст.164 ч.1 п.2 Сімейного Кодексу України батько або мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання обов'язків щодо виховання, утримання та розвитку дитини.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказано, що «ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.»

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання обов'язків щодо виховання, утримання та розвитку своєї дитини, суд дійшов висновку, що вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.

Також суд вважає обґрунтованими, та таким, що підлягають задоволенню вимоги позивача про зміну розміру аліментів, оскільки частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану. Таким чином, оскільки платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, відповідно до ст.184 ч.1 СК України - суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при зміні розміру, аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості по аліментам, суд дійшов висновку, що такі вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як було зазначено вище з відповідача ОСОБА_2 рішенням суду стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) в місяць, на підставі чого було видано виконавчий лист на примусове виконання цього рішення (а.с.28).

Виконавчий лист був звернений до виконання, відкрито виконавче провадження і державним виконавцем здійснено розрахунок та нарахування заборгованості за виконавчим документом, який виданий на підставі рішення суду, яким такі аліменти вже стягнуто (а.с.30).

Діючим законодавством не прийнято відповідної норми про стягнення боргу по аліментам, який виник на підставі судового рішення, оскільки відбулось би подвійне стягнення грошових коштів за аліментами, різниця полягала б лише в правовому змісту їх значення на різних етапах їх нарахування та стягнення, однак це все залишалися б коштами, що формують аліментні зобов'язання.

Сімейний кодекс України регулює питання стягнення заборгованості за аліментами лише статтею 194 цього кодексу, якою передбачено стягнення аліментів за минулий час та власне стягнення самої заборгованості за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу.

Однак, ст.187 СК України регулює правовідносини щодо відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника та відповідно до якої, один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Таким чином, ст.194 СК України не містить правових підстав для стягнення заборгованості за аліментами, встановлених на підставі рішення суду, виконавчий лист за яким був звернений до примусового виконання. Таких підстав для стягнення в судовому порядку заборгованості за аліментами не містять і інші норми Сімейного кодексу України або ж інший акт цивільного законодавства України.

В той час, ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено порядок стягнення аліментів та у відповідності до якої саме державний виконавець визначає розмір заборгованості, та у разі наявності якої понад три місяці, звертає стягнення на майно боржника. Тому, за відсутності спеціальної норми щодо можливості стягнення заборгованості за аліментами, положення ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» прямо вказує на необхідність державному виконавцю вчиняти виконавчі дії щодо нарахування та стягнення аліментів в примусовому порядку і одночасно не встановлює підстави для стягнення такої заборгованості в судовому порядку.

Відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Одночасно суд звертає увагу на те, що відсутність відповідної норми закону щодо стягнення заборгованості за аліментами, які встановлені судовим рішенням, прямо пов'язано з відсутністю підстав для звернення до суду з позовом, оскільки право чи інтерес позивача, який є стягувачем аліментів, не порушено та не оспорюється.

Стаття 195 СК України містить чітку вказівку на те, що лише у випадку спору між сторонами щодо визначення розміру заборгованості за аліментами він вирішується в судовому порядку, в іншому випадку розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем.

При таких обставинах, у випадку відсутності спору між стягувачем та боржником щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів, вимоги щодо стягнення такої заборгованості в судовому порядку не підлягають розгляду, а обчислюється та нараховується державним виконавцем і стягується в подальшому ним в примусовому порядку шляхом звернення стягнення на майно боржника. У випадку наявності спору між боржником і стягувачем щодо визначення державним виконавцем суми боргу за аліментами, і як наслідок порушення прав чи інтересів однієї із сторін, така заінтересована особа мала б право звернутися до суду з вимогами про визначення заборгованості із сплати аліментів, оскільки існував би спір про право.

Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, є недопустимим. Тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за аліментами в сумі 52252,63 грн. задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення заборгованості за аліментами, зміну розміру аліментів - задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, щодо його малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, за рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30 серпня 2002 року на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) на 1500,00 (одна тисяча п'ятсот гривень) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4.

В іншій частині вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя