АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

07 травня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору довічного утримання,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року,

встановила:

у червні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між його батьком - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р. та ОСОБА_2, посилаючись на те, що вона не виконувала істотні умови договору - догляд та утримання ОСОБА_4, а також не здійснила його поховання.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивача звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що в грудні 2013 р. захворів його батько - ОСОБА_4 Після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_1 р. стало відомо, що 25.03.2014 р. між батьком та ОСОБА_5 було укладено договір довічного утримання. Позивач вважав цей договір недійсним, оскільки ОСОБА_2 не здійснювала матеріального утримання ОСОБА_4, а також не організувала його поховання.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20.02.2015 р. в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для визнання договору недійсним немає, оскільки з 2006 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були фактичні шлюбні відносини і саме вона здійснювала догляд за померлим протягом березня та квітня 2014 р.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст.744, 749, 755 ЦК України.

Як видно з матеріалів справи, позивач є сином ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р. Між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 25.03.2014 р. було укладено договір довічного утримання.

В позовній заяві позивач обґрунтовував свої вимоги про визнання договору недійсним тим, що ОСОБА_2 не виконувала взяті на себе за вказаним договором зобов'язання, не забезпечувала ОСОБА_4 необхідною медичною допомогою, не сплачувала комунальні послуги, не здійснила поховання померлого.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що вважає вказаний договір недійсним з посиланням на ч. 5 ст. 203 ЦК України, оскільки він не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Разом з тим, представник не вказав, чи вважає він договір удаваним або фіктивним.

За життя ОСОБА_4 не звертався до суду з позовом про визнання недійсним укладеного ним з ОСОБА_2 договору або його розірвання.

Обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, можуть бути підставою лише для розірвання договору. Слід зазначити, що вказані обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки позивач визнавав, що ОСОБА_4 потребував сторонньої допомоги через стан здоров'я, догляд за ним здійснював найманий працівник лише протягом січня та лютого 2014 р., а помер ОСОБА_4 в квартирі ОСОБА_2

Також судом першої інстанції було встановлено, що відповідач передала родичам померлого кошти для організації його поховання. З вимогами про стягнення з ОСОБА_2 витрат на поховання ОСОБА_4 позивач до суду не звертався.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 759/9276/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5121/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Криров'яз А.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.