У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області, комунального підприємства Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро інвентаризації та експертної оцінки», треті особи: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Трускавецьке міське управління юстиції Львівської області, про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету, скасування свідоцтв про право власності на нежитлові приміщення, проведення перерозподілу часток у праві спільної часткової власності та визнання права власності на ідеальні частки нежитлових приміщень, скасування рішень про державну реєстрацію права власності на нежитлові будівлі, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому просив з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради від 2 квітня 2007 року № 77 «Про оформлення права власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1», скасувати свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення загальною площею 1 476 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, видане виконавчим комітетом Трускавецької міської ради 16 травня 2007 року, скасувати свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю опалювальної загальною площею 10 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, видане виконавчим комітетом Трускавецької міської ради від 16 травня 2007 року, скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю, реєстраційний номер 18877943, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, прийняте державним реєстратором Дрогобицького державного комунального міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 16 травня 2007 року, скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нежиле приміщення, реєстраційний номер 12274118, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, прийняте державним реєстратором Дрогобицького державного комунального міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 16 травня 2007 року, провести перерозподіл часток у праві спільної часткової власності та визнати за ним право власності на 3/4 ідеальні частки нежитлового приміщення загальною площею 1 476 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а за ОСОБА_4 право власності на 1/4 ідеальної частки нежитлового приміщення загальною площею 1 476 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, провести перерозподіл часток у праві спільної часткової власності та визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/4 ідеальної частки нежитлової будівлі опалювальної загальною площею 10 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а за ОСОБА_4 право власності на 1/4 ідеальної частки нежитлової будівлі опалювальної загальною площею 10 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ним та ОСОБА_4 придбано кожним по 1/4 ідеальної частини нежитлового складського приміщення плодосховища, за адресою: АДРЕСА_1. Після придбання вказаного нежитлового приміщення співвласники погодили провести його реконструкцію. Проте така реконструкція здійснювалася виключно його зусиллями та коштами, всі роботи з реконструкції спільного приміщення замовлялися та оплачувалися ним. Також було забезпечено виготовлення проектно-кошторисної документації, він, як замовник, забезпечив введення реконструйованого об'єкта в експлуатацію, за власний кошт забезпечив облаштування системи газопостачання об'єкта зі встановленням відповідного обладнання та встановлення вентиляційної системи приміщення. Стверджує, що така реконструкція проведена за згодою іншого співвласника ОСОБА_4 і з дотриманням встановленого порядку її проведення, тому вважає, що має право на збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності. Просив позов задовольнити.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 30 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради від 2 квітня 2007 року № 77 «Про оформлення права власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1». Скасовано свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення загальною площею 1 476 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, видане виконавчим комітетом Трускавецької міської ради 16 травня 2007 року. Скасовано свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю опалювальної загальною площею 10 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, видане виконавчим комітетом Трускавецької міської ради 16 травня 2007 року. Проведено перерозподіл часток у праві спільної часткової власності. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 13/20 ідеальної частки нежитлового приміщення загальною площею 1 476 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а за ОСОБА_4 право власності на 7/20 ідеальної частки нежитлового приміщення загальною площею 1 476 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Проведено перерозподіл часток у праві спільної часткової власності, визнано за ОСОБА_3 право власності на 13/20 ідеальної частки нежитлової будівлі опалювальної загальною площею 10 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а за ОСОБА_4 право власності на 7/20 ідеальної частки нежитлової будівлі опалювальної загальною площею 10 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 7 листопада 2014 року скасовано державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю та приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, прийняте реєстратором Дрогобицького державного комунального міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 16 травня 2007 року.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2015 року рішення та додаткове рішення міського суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення міськрайонного суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що ОСОБА_3 відповідно до договору про виготовлення (передачу) проектно-кошторисної документації від 18 жовтня 2005 року замовив виконання проектно-кошторисної документації під реконструкцію складських приміщень під торгово-виставковий центр на АДРЕСА_1, вартість робіт становить 2 262 грн; згідно з договором від 21 жовтня 2005 року виступив замовником виконання робіт за проектування реконструкції існуючого складу під центр будівельних товарів на АДРЕСА_1, вартість робіт становить 6 054 грн, які оплатив, що підтверджується банківською квитанцією від 27 жовтня 2005 року; згідно з договором №14/11 про виконання взаємних зобов'язань як інвестор з метою участі у розвитку соціально-економічної та комунальної інфраструктури в м. Трускавці у зв'язку із реконструкцією торгового центру будівельних матеріалів на АДРЕСА_1 взяв на себе зобов'язання з перерахунку коштів у в сумі 100 тис. грн, які за наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями від 24 листопада 2005 року та 16 грудня 2005 року сплатив.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення міськрайонного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що саме за домовленістю між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 у 2007 році було заявлено та зареєстровано право спільної часткової власності на нерухоме майно у рівних частках. Відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інші речові права на нерухоме майно орган місцевого самоврядування був позбавлений можливості проігнорувати домовленість сторін щодо їх часток у спільній частковій власності та згідно із вимогами чинного законодавства саме на підставі поданих власниками документів провів державну реєстрацію права власності. Також вважав, що посилання на норми ст. 393 ЦК України є безпідставними, оскільки дана правова норма не може бути самостійною підставою для визнання недійсним рішення та свідоцтва, так як містить відсилочну норму до відповідного закону.

Проте погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Судами установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 6 вересня 2005 року, посвідченого нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 2083, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбано кожним по 1/2 ідеальної частини нежитлового складського приміщення плодосховища за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради від 8 вересня 2005 року № 162 «Про присвоєння поштової адреси існуючій будівлі нежитлового складського приміщення плодосховища по АДРЕСА_2» 1/2 ідеальної частки існуючої будівлі нежитлового складського приміщення плодосховища, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4, присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради від 29 вересня 2005 року № 176 «Про оформлення права власності на приміщення на АДРЕСА_1» оформлено право приватної спільної часткової власності на частину існуючої нежитлової будівлі площею 1 239 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних ідеальних долях.

4 жовтня 2005 року виконавчим комітетом Трускавецької міської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно загальною площею 1 239 кв. м.

Рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради від 29 вересня 2005 року № 179 «Про надання дозволу на будівництво», співвласникам: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надано дозвіл на реконструкцію викупленого нежитлового приміщення під торговельний центр будівельних товарів по АДРЕСА_1 та зобов'язано співвласників укласти угоду на пайову участь в розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, виготовити і затвердити проектно-технічну документацію на будівництво.

У матеріалах справи містяться дозвіл на виконання будівельних робіт від 7 квітня 2006 року № 7-рк-6 з реконструкції складських приміщень під торгово-виставковий комплекс по АДРЕСА_1, який видано Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю міста Трускавець на ім'я ОСОБА_3, договори підряду на виконання робіт по об'єкту будівництва «Реконструкція існуючих складських приміщень під торгово-виставковий центр будівельних матеріалів на АДРЕСА_1», вказані роботи були виконані, прийняті та оплачені ОСОБА_3, про що свідчать акти приймання-передачі робіт та квитанції до прибуткового касового ордера за підписами платника та одержувача коштів.

Згідно із висновком судової інженерно-технічної експертизи від 19 березня 2014 року № 1639 ідеальні частки співвласників внаслідок проведених ремонтно-будівельних робіт на об'єкти - нежитлова будівля, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, і збільшення її вартості, з урахуванням того, що до проведення робіт ідеальні частки співвласників становили Ѕ кожного, змінились і складають 33/50 частини - ОСОБА_3 та 17/50 частини ОСОБА_4

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що реконструкція нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, є невід'ємним поліпшенням цього приміщення, проведена із додержанням встановленого порядку здійснення такої реконструкції та за кошти ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно вимог ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення міськрайонного суду та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що з урахуванням проведення реконструкції об'єкта нерухомого майна, введення відповідно до вимог закону реконструйованого об'єкта в експлуатацію суд першої інстанції не мав права визнавати право власності, у тому числі з визначенням часток на такий об'єкт своїм рішенням.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, оскільки суд першої інстанції не визнавав право власності на об'єкт нерухомого майна відповідно до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», а лише здійснив перерозподіл часток у праві спільної часткової власності з урахуванням норм ст. 357 ЦК України.

Отже, ухвалюючи рішення суду на підставі положень ст. 357 ЦК України, суд першої інстанції правильно виходив із того, що наявні усі умови для застосування цієї норми права: поліпшення спільного майна не можна відокремити від спільного об'єкта; такі поліпшення зроблені за кошти співвласника майна - позивача; поліпшення зроблені за згодою всіх співвласників; при здійсненні поліпшення було дотримано порядок використання спільного майна.

Крім того, посилання суду апеляційної інстанції на те, що спірне нежитлове приміщення перебуває у іпотеці, що може призвести до зміни предмета іпотеки в розумінні речових прав на нерухоме майно, що у майбутньому може призвести до припинення обтяження, є помилковим, оскільки відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Перерозподіл часток у праві спільної часткової власності не тягне за собою припинення предмета іпотеки як об'єкта нерухомого майна, переданого в іпотеку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову апеляційний суд тим самим спір по суті не вирішив, право позивача на судовий захист, гарантований ст. ст. 55, 124 Конституції України та передбачений ст. ст. 3, 4 ЦПК України, не забезпечив, свої процесуальні функції у забезпеченні змагального цивільного процесу не виконав, всупереч ст. 303 ЦПК України фактично усунувся від виконання своїх процесуальних обов'язків.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідно до приписів ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2015 року скасувати, рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 30 жовтня 2014 року, додаткове рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 7 листопада 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик