Справа № 691/356/15-ц
Провадження № 2/691/176/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 травня 2015 року Городищенський районний суд Черкаської області
судді Черненка В.О.
за участю секретаря Сидоренко О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городище цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку по АДРЕСА_1, в якому зареєстрована його бувша невістка ОСОБА_2 Остання з листопада 2013 року фактично не проживає у будинку і не користується ним, проте місце реєстрації не змінила, що порушує його права як власника. Враховуючи викладене, просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1, та стягнути судові витрати.
В судовому засіданні позивач вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, хоча про день, час та місце слухання справи була повідомлена завчасно та належним чином, про що свідчить оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» від 19.05.2015 року № 87. Лист про розгляд справи у її відсутність до суду не надходив.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте до суду надійшла заява, в якій останній просить слухати справу без участі представника, при прийнятті рішення, поклався на розсуд суду.
З огляду на вище викладене, зі згоди позивача, керуючись положеннями ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Суд, вислухавши позивача, дослідивши та оцінивши всі наявні докази у справі в їх сукупності, вважає, що позов достатньо обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку по АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 26.01.1991 року та довідкою Будо-Орловецьої сільської ради Городищенського району Черкаської області від 16.04.2015 року № 75.
Відповідач ОСОБА_2, яка є бувшою невісткою позивача та зареєстрована у вказаному домоволодінні, в ньому не проживає з листопада 2013 року, що підтверджується довідкою Будо-Орловецьої сільської ради Городищенського району Черкаської області № 36 від 10.03.2015 року, показами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, проте добровільно змінити місце реєстрації не бажає.
Позивач вважає, що це порушує його права як власника будинку, в зв'язку з чим звернувся до суду.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Хоча в названій статті сервітут, який встановлено членам сім'ї власником житла, не називається особистим, він за своєю сутністю є таким, оскільки це право можуть мати не всі, а лише конкретні особи - члени сім'ї власника житла. З цього виходить, що особи, які не є (тобто вже не вважаються) членами сім'ї, такого сервітуту не мають. Іншими словами, особи мають особистий сервітут, передбачений цією статтею, доки вони мають статус члена сім'ї власника.
Поняття члена сім'ї визначається в сімейному та житловому законодавстві. За ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Стаття 64 ЖК УРСР визначає як членів сім'ї наймача його дружину, його дітей і батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Членами сім'ї, які мають право на користування житлом власника, є лише особи, які відповідають тим ознакам, що містяться в ст. 405 ЦК України та житловому законодавстві.
Права власника будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право користування власника можливо лише з підстав передбачених законом.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР «Про ратифікацію Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Оскільки, відповідач ОСОБА_2 не проживає в спірному жилому приміщенні майже більше одного року, підстав для продовження терміну зберігання за нею права користування спірним жилим приміщенням, передбачених ст.71 ЖК УРСР немає, в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних та інших послуг відповідач участі не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного жилого приміщення як до свого місця проживання, тому суд вважає за необхідне захистити права позивача як власника спірного будинку та визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, у рахунок відшкодування судових витрат, 243 гривні 60 копійок.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР «Про ратифікацію Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 150 ЖК УРСР, ч. 2 ст. 3 СК України, ст. ст. 10, 11, 13, 14, 57, 60, 209, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, суд
позов задоволити. Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, у рахунок відшкодування судових витрат, 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене в загальному порядку до апеляційного суду Черкаської області, через Городищенський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги, в 10-ти денний строк, з дня проголошення рішення. У даному разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач може оскаржити заочне рішення до апеляційного суду Черкаської області, через Городищенський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги, в 10-ти денний строк, з дня проголошення рішення.
Суддя В. О. Черненко