Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/142/15 Головуючий у 1-й інстанції: Смолка І.О.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Осоцького І.І.
суддів:Дзярука М.П.
Кухаря С.В.
при секретаріБуримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України, третя особа: Міністерство освіти і науки України, про скасування наказів про накладання дисциплінарного стягнення та звільнення, позбавлення премії, стягнення незаконно позбавленої премії, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ас не проведення повного розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона працювала у Запорізькому обласному відділенні (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України на посаді заступника начальника з 27.01.2014 р. на підставі безстрокового трудового договору.

Наказом начальника Запорізького обласного відділення Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України від 25.02.2014 року № 58-ВК її притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, невиконання розпоряджень начальника, невиконання наказів №6,7 від 04,05.02.2014 року "Про розроблення та затвердження посадових інструкцій", за неадекватну поведінку, постійні погрози у бік начальника, приниження працівників шляхом накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

21.03.14 p., згідно з наказом № 72-ВК того ж начальника позивачці було винесено другу догану за непристойну поведінку 14 березня 2014 року.

Крім того, 07.04.2014 р. позивачці стало відомо, що її незаконно було позбавлено премії.

10.04.2014 р. начальник Запорізького обласного відділення Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України видав наказ № 74-ВК про припинення трудового договору з позивачкою та звільнення за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Зазначені накази позивач вважає незаконними та таким, що винесені з порушенням норм чинного законодавства.

Неправомірними діями відповідача ОСОБА_5 нанесено моральну шкоду, яка виразилася в тому, що позивачка втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані. Моральну шкоду ОСОБА_5 оцінює у розмірі 65 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд скасувати накази начальника Запорізького обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України від 25.02.2014 року № 58-ВК, від 21.03.2014 року № 72-ВК про притягнення ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності, скасувати наказ № 70-ВК від 14.03.2014 року про позбавлення ОСОБА_5 премії, стягнути з відповідача незаконно невиплачену премію за лютий 2014 року у сумі 876,96 грн., скасувати як незаконний наказ № 74-ВК від 10.04.2014 року про звільнення позивачки з посади та поновити ОСОБА_5 на посаді заступника начальника Запорізького обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також за затримку розрахунку, починаючи з 11.04.2014 року по момент винесення судом рішення у сумі 63 961,96 грн., стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 65 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно видав вказані накази та пославшись на відсутність порушень трудового законодавства при звільненні позивачки ухвалив оскаржуване рішення.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки до нього суд дійшов через порушення норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу начальника Запорізького обласного відділення Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України від 27.01.2014 року ОСОБА_5 була прийнята на посаду заступника начальника Запорізького обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України з 27.01.2014 року.

Письмовий трудовий договір сторонами не укладався, бо до цього часу ОСОБА_5 не підписаний (т. 1 а.с. 85-86).

З Правилами внутрішнього трудового розпорядку обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України (т. 1 а.с. 133-144) ОСОБА_5 була письмово ознайомлена 18.03.2014 року (т. 1 а.с. 147).

Наказом начальника Запорізького обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України від 25.02.2014 року № 58-ВК ОСОБА_5 було винесено догану, як зазначено в наказі (т. 3 а.с. 41): за постійне порушення трудової дисципліни, невиконання розпоряджень начальника, невиконання наказів №6, 7 від 04 та 05.02.2014 року "Про розроблення та затвердження посадових інструкцій", за неадекватну поведінку, постійні погрози у бік начальника, приниження працівників шляхом накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Підстава винесення догани зазначено в наказі - доповідні записки працівників (т. 3 а.с. 41).

Наказом начальника Запорізького обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України від 21.03.2014 року № 72-ВК ОСОБА_5 було винесено другу догану, як зазначено в наказі (т. 1 а.с. 4 зворот): за непристойну поведінку 14.03.2014 року, яка виражалась в виливанні в обличчя води начальнику в присутності працівників відділення (філії) та сторонніх осіб, порушенні субординації, регулярні запізнення на роботу без попередження адміністрації.

Підстава винесення другої догани зазначено в наказі - доповідні записки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, та пояснювальні записки ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 4 зворот).

10.04.2014 року начальник Запорізького обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України видав наказ № 74-ВК про припинення трудового договору з позивачкою та звільнення, як зазначено в наказі: за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 4).

Підстава звільнення зазначено в наказі - згода профспілкового комітету (т. 1 а.с. 4).

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Частиною 1 статі 147-1 КЗпП України, передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Згідно статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступу і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

За правовим аналізом вказаної вимоги закону (п. 3 ст. 40 КЗпП України) працівник може бути звільнений лише за систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як було встановлено, письмовий трудовий договір не укладався, а з правилами внутрішнього трудового розпорядку ОСОБА_5 була письмово ознайомлена лише 18.03.2014 року (т. 1 а.с. 147), тобто за три дні до винесення їй другої догани.

Окрім цього в жодному з оспорюваних наказів, включаючи і наказ про звільнення відсутні посилання на порушення ОСОБА_5 конкретних умов (пунктів, розділів) трудового договору або (чи) правил внутрішнього трудового розпорядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" , у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пп. 3, 4, 7, 8 ст. 40 п.1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147-1 , 148 , 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

У силу ст. 10 ЦПК України саме на роботодавцеві лежить обов'язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарних проступків.

Наказ від 25.02.2014 року № 58-ВК ОСОБА_5 про винесення догани, як зазначено в наказі (т. 3 а.с. 41): за постійне порушення трудової дисципліни, невиконання розпоряджень начальника, невиконання наказів №6, 7 від 04 та 05.02.2014 року "Про розроблення та затвердження посадових інструкцій", за неадекватну поведінку, постійні погрози у бік начальника, приниження працівників шляхом накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

На момент підписання даного наказу ОСОБА_5 з правилами внутрішнього трудового розпорядку ознайомлена не була, в ньому не роботодавець навіть не посилається на порушення робітником трудового договору або правил внутрішнього трудового розпорядку.

Так, в наказі від 25.02.2014 року не зазначено в чому конкретно полягало невиконання наказів ОСОБА_5 №6, 7 від 04 та 05.02.2014 року, не вказано в чому полягала неадекватна поведінка (коли вона була, ким виявлена і т.д.), в чому полягали погрози в бік начальника (як вони виражались, в якій формі і коли), в чому полягало приниження працівників (яких працівників, коли, в якій формі, ким це зафіксовано).

В наказі від 25.02.2014 року зазначено підстава винесення - доповідні записки працівників (т. 3 а.с. 41). Однак яких працівників, коли вони склали ці доповідні записки не вказано, що перешкоджає перевірці вказаних обставин.

Наказ від 21.03.2014 року № 72-ВК про винесення другої догани ОСОБА_5, як зазначено в наказі (т. 1 а.с. 4 зворот): за непристойну поведінку 14.03.2014 року, яка виражалась в виливанні в обличчя води начальнику в присутності працівників відділення (філії) та сторонніх осіб, порушенні субординації, регулярні запізнення на роботу без попередження адміністрації.

На момент підписання даного другого наказу ОСОБА_5 з правилами внутрішнього трудового розпорядку ознайомлена була, однак за три дні до його підписання (18.03.2014 року), а притягнута до відповідальності за дії на момент вчинення яких (14.03.2014 року) вона з вказаними правилами не була ознайомлена, в цьому наказі роботодавець теж не посилається на порушення робітником трудового договору або правил внутрішнього трудового розпорядку.

В наказі від 21.03.2014 року не зазначено коли за часом відбувся факт виливання води, чи було це в робочий час працівника, на робочому місці, за яких обставин, в присутності яких представників філії і яких сторонніх осіб, в чому полягає порушення субординації і що мається при цьому на увазі; коли скільки разів, на скільки за часом були запізнення на роботу. Окрім цього зазначивши що запізнення відбувались без попередження адміністрації, не зазначено кого саме ОСОБА_5 повинна була попереджати і яким чином і чи не відноситься її посада заступника начальника філії до поняття "адміністрація".

В наказі від 21.03.2014 року зазначена підстава винесення - доповідні записки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, та пояснювальні записки ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 4 зворот). Однак не вказано коли вони склали ці доповідні записки за часом і про що (оскільки в наказі зазначено декілька порушень в різний час).

Відповідно статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням одного проступку, однак аналізуючи обидва накази, про оголошення догани, кожен з них видано не за вчинений конкретний проступок, а за певну кількість різних проступків. Тобто сам роботодавець вважав, не достатнім для накладення стягнення одного якогось проступку, а притягував до відповідальності за певну кількість різних проступків, що є неправомірним.

Так, з двох вказаних наказів можна констатувати, що вказані роботодавцем проступки, не враховують їх тяжкість, не вказують на наявність будь-якої шкоди завданої роботодавцю вказаними ним діями працівника і саме головне не вказують на порушення працівником трудового договору або (чи) конкретних пунктів правил внутрішнього трудового розпорядку.

Враховуючи, що оскаржувані накази від 25.02.2014 року та від 21.03.2014 року містять абстрактний перелік порушень, протягом невизначеного проміжку часу, викладені в узагальнених формулюваннях без вказівки на конкретні обставини проступку та час вчинення і виявлення проступків, що позбавляє можливості перевірити дотримання відповідачем процедури та строків їх прийняття, підстав застосування певного виду дисциплінарного стягнення та мотивів за яких було обрано даний вид стягнення та чи враховувались при цьому ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна робітником шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника вони є незаконними та підлягають скасуванню.

Виходячи з вимог ст. 61 Конституції України та ч. 2 ст. 149 КЗпП України відносно того, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, за п. 3 ст. 40 КЗпП України можливе поміж іншого звільнення тільки за наявності скоєного не пізніше ніж за 1 місяць до звільнення порушення правил внутрішнього трудового розпорядку чи трудового договору за яке до цього не накладалось дисциплінарних стягнень при наявності інших дисциплінарних стягнень. Є неправомірним звільнення лише за системність порушень за які особу притягували до дисциплінарної відповідальності оскільки це буде повторною відповідальністю за одні і ті ж дії.

Наказ № 74-ВК 10.04.2014 року зазначає як єдиний привід звільнення ОСОБА_5 - за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Інших підстав наказ не зазначає.

В наказі не вказано жодного проступку який став причиною звільнення ОСОБА_5, не зазначено жодного пункту правил внутрішнього трудового розпорядку чи трудового договору які вона порушила, тому є неправомірним звільнення лише за системність порушень за які особу притягували до дисциплінарної відповідальності оскільки це буде повторною відповідальністю за одні і ті ж дії. Таким чином і вказаний наказ є незаконним, підлягає скасуванню а ОСОБА_5 підлягає поновленню на роботі.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

У випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два повних календарних місяців роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

З довідки про доходи ОСОБА_5 вбачається, що за лютий 2014 року позивачу нараховано заробітну плату 5011,2 грн., за березень 2014 року нараховано заробітну плату 4499,75 грн. (т. 1 а.с. 172).

Таким чином, середній заробіток за два останніх місяці до звільнення складає 4755,47 грн. (5011,2+4499,75=9510,95/2=4755,47), а середньоденний заробіток складає 231,97 грн. (4755,47 середній заробіток за два місяці / на 41 відпрацьованих робочих днів у лютому та березні = 231,97). Вимушений прогул позивача на час ухвалення рішення з 11.04.2014 року по 17.02.2015 року складає 214 робочих днів (травень 19 днів + червень 19 днів + липень 23 дні + серпень 20 днів + вересень 22 дні + жовтень 23 дні + листопад 20 днів + грудень 23 дні + січень 20 днів + лютий 12 днів = 214 днів).

З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 49641,58 грн. (231,97 грн. середньоденний заробіток х на 214 робочих днів).

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи наявність факту незаконного звільнення, непоновлення на роботі тривалий час, що призвело до зміни ритму життя позивачки, моральних страждань, відсутності постійних доходів, що призвело до додаткових зусиль для організації життя позивачки колегія суддів враховуючи принципи розумності та справедливості вважає за можливо в цій частині частково задовольнити вимоги та стягнути з відповідача в рахунок моральної (немайнової) шкоди 1000 грн.

Вимоги позивачки про стягнення з роботодавця премії, якої її на думку позивача безпідставно позбавили, не підлягають задоволенню. Оскільки це питання відноситься до компетенції роботодавця який сам за наслідками роботи працівника визначає розмір і можливість преміювання працівника.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 1 ст. 88 ЦПК України).

Позивач заявляючи вимоги про стягнення на її користь витрат на оплату правової допомоги не надала доказів, що ці витрати нею понесені, а представником, який надавав цю допомогу вказано на те, що ці послуги йому не сплачувались через відсутність коштів у позивачки.

Таким чином, оскільки позивач не поніс вказаних витрат то вказані ним суми і не можуть бути стягнуті з відповідача, а тому ці вимоги не підлягають задоволенню.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з вищенаведених мотивів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2014 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ начальника Запорізького обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України від 25.02.2014 року № 58-ВК про притягнення ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності.

Визнати незаконним та скасувати наказ начальника Запорізького обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України від 21.03.2014 р. № 72-ВК про притягнення ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності.

Визнати незаконним та скасувати наказ начальника Запорізького обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України наказ № 74-ВК від 10.04.2014 р. про звільнення ОСОБА_5 з посади заступника начальника Запорізького обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України.

Поновити ОСОБА_5 на посаді заступника начальника Запорізького обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України.

Стягнути з Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 49641 грн. 58 коп.

Стягнути з Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди 1000 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: