Справа № 688/1599/15-ц
№2/760/5085/15
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 вересня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва
у складі головуючого судді Коробенка С.В.
при секретарі Семененко А.Д.
розглянувши у відкритому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, третя особа Державна казначейська служба України,
В С Т А Н О В И В :
В квітні 2015 року Позивач звернувся до Шепетівського міськрайонного суду з позовом до Міністерства оборони України і просив стягнути з Відповідача штрафні санкції, передбачені ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке виникло у Відповідача перед ним на підставі рішення суду, а також компенсацію за майнову та моральну шкоду.
Ухвалою від 25 травня 2015 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.
Свої вимоги Позивач мотивує наступним.
ОСОБА_1 , як він вказує, є підполковником запасу, звільненим зі Збройних Сил України наказом Начальника Генерального Штабу №106 від 13 лютого 2013 року за станом здоров`я.
Позивач зазначає, що 12 листопада 2012 року під час виконання обов`язків військової служби він отримав закриту черепно-мозкову травму та 19.06.2013р. за висновком медико-соціальної комісії був визнаний інвалідом ІІІ групи довічно, у зв`язку з чим згідно з ч.2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» отримав право на одноразову грошову допомогу.
ОСОБА_1 пояснює, що Відповідач прийняв рішення про виплату йому грошової допомоги в жовтні 2013 року, проте фактично виплатив йому зазначену допомогу в розмірі 123648,12 гривень лише 17 листопада 2014 року, і лише після постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 22.10.2014р. про визнання протиправною бездіяльності Відповідача в цій частині.
Позивач вважає, що у Відповідача виникло грошове зобов`язання, у зв`язку з чим на відносини між Сторонами поширюються норми статті 625 ЦК України щодо можливості стягнення штрафних санкцій з боржника за прострочення сплати заборгованості. За розрахунком Позивача інфляційні втрати від затримання виплати допомоги становлять 15047,98 гривень, а 3% річних за прострочення в 385 днів становлять 3912,70 гривень.
Крім того, Позивач просив стягнути з Відповідача майнові збитки у вигляді упущеної вигоди, яку він міг би отримати у виді процентів на депозитний вклад в ПАТ «Ощадбанк» у випадку розміщення вчасно отриманих коштів від Відповідача, яка за його розрахунком становить 29280,86 гривень. До своїх матеріальних збитків Позивач також відніс витрати в розмірі 6500 гривень, які були ним понесені на консультації юристів, послуги адвокатів для підготовки позовних заяв до суду по 5 справах, написання більше 100 заяв, скарг, запитів тощо.
Позивач також вважає, що внаслідок протиправної затримки Відповідачем виплати йому грошової допомоги йому було заподіяно моральну шкоду, компенсацію за яку він оцінює в 139439,70 гривень.
У судовому засіданні Позивач та його представник позов підтримали, просили суд задовольнити вимоги.
Представник Відповідача звертав увагу суду на неможливість застосування до відносин між сторонами цивільного законодавства, оскільки відносини між ними мають публічний характер.
Заслухавши пояснення Позивача, представників Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог Позивача, виходячи з наступного.
Протоколом №8 від 20.09.2013р. засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, затвердженим 26.102.103р. Міністром оброни України, вирішено питання про можливість призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету міністрів України №499 від 28.05.2008р. підполковнику у запасі ОСОБА_1 , як інваліду третьої групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, в розмірі 27 місячного грошового забезпечення.
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року за позовом ОСОБА_1 було визнано неправомірною бездіяльність Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, зобов`язано Відповідача прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги в розмірі 123648,12 гривень та перерахувати зазначену суму до ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшої виплати ОСОБА_1 .
Встановлено, що зазначена сума в розмірі 123648,12 гривень була перерахована Відповідачем на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 2 вказаної статті визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із відшкодуванням Позивачу шкоди у зв`язку настанням інвалідності внаслідок виконання ним обов`язків військової служби. Дані відносини не є цивільно-правовими, оскільки в них відсутня така характерна ознака як юридична рівність сторін. Відносини між сторонами пов`язані з проходженням Позивачем військової служби, а тому мають публічно-правовий характер, підтвердженням чого є розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони про визнання бездіяльності протиправною саме в порядку адміністративного судочинства.
Частина 2 статті 1 Цивільного кодексу України роз`яснює, що майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
У своєму листі від 01 липня 2014 року «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» Верховний Суд України звернув увагу на те, що статтею 625 ЦК регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань. Крім того, з рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.
Відповідно до ч.2 ст.3607 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Розглядаючи дану справу, суд не знаходить підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України і вважає, що між сторонами спору не виникало цивільних правовідносин ані на підставі постанови Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008р., а ні на підставі постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року, оскільки навіть після ухвалення зазначеного судового рішення суть правовідносин між сторонами не змінилась, нові зобов`язання у Міністерства оборони України не виникли, а були лише підтверджені ті зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги, які існували і до рішення.
Таким чином, до правовідносин не можуть бути застосовані положення Цивільного кодексу України щодо відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошових зобов`язань, передбачені статтею 625 ЦК України, а також положення щодо відшкодування майнової шкоди у виді упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди.
В даному випадку суд звертає увагу Позивача на те, що Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначена спеціальна відповідальність державних органів у випадку затримки більше ніж на три місяці перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів у вигляді виплати стягувачу компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми (стаття 5).
Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені ОСОБА_1 у зв`язку з реалізацією своїх процесуальних прав під час розгляду інших справ в порядку адміністративного судочинства. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.
За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 1, 11, 16, 23, 625, 1167 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В :
У задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: