АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/158/15 Головуючий 1 інст. - Зінченко О.В.
Справа № 630/1250/13-ц Доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Кружиліної О.А.,

суддів колегії - Кіся П.В., Макарова Г.О.

за участю секретарів - Сементовської О.М., Шалімової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_3

на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 30 вересня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа - Кредитна спілка «Україна» про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

24 грудня 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, в якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 на її користь 510 849,15 грн. за договором № 02-ц, з яких 239 695,00 грн. - основна заборгованість, 245 687,38 грн. - пеня, 20 193,48 грн. - 3 % річних, 5 273,29 грн. - інфляційні, а також 413 216,75 грн. за договором № 03-ц, з яких 193 885,00 грн. - основна заборгованість, 198732,13 грн. - пеня, 16 334,15 грн. - 3 % річних, 4 265,47 грн. - інфляційні та 3 441,00 грн. - судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 22 січня 2010 року був укладений договір відступлення права вимоги (цесії) № 02-ц, за умовами якого ОСОБА_6(Цедент) відступила ОСОБА_5(Цесіонарій), а ОСОБА_5 набула право вимоги, належне ОСОБА_6 і стала кредитором за договором № 1 про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок від 04.01.2006 року, та додатковими угодами до нього від 30.04.2007 року та від 29.12.2008 року, який був укладений між ОСОБА_6 та Кредитною спілкою «Україна».

За пунктом 2.1 укладеного договору загальна сума грошового зобов'язання, право вимоги якого набула ОСОБА_5 (Цесіонарій), складає 239 695 грн.

За умовами договору ОСОБА_5 повинна була здійснити виплату ОСОБА_6 за отримане право вимоги за депозитним договором в порядку, визначеному в додатку № 2 до договору відступлення права вимоги (цесії) № 02-ц від 22.01.2010 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов'язань за договором про відступлення права вимоги(цесії) № 02-ц від 22.01.2010 року, між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 1 від 22.01.2010 року, згідно з яким поручитель зобов'язалась за належне виконання зобов'язань Цесіонарієм. Також, між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 2 від 22.01.2010 року, згідно з яким останній поручився за належне виконання зобов'язань ОСОБА_5 за договором відступлення права вимоги (цесії) № 02-ц від 22.01.2010 року.

Крім того, між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 22 січня 2010 року був укладений договір відступлення права вимоги (цесії) № 03-ц , за умовами якого ОСОБА_6 (Цедент) відступила ОСОБА_3 (Цесіонарій), а ОСОБА_3 набув право вимоги, належне ОСОБА_6 і став кредитором за договором № 21/03 про внесення строкового внеску від 10.06.2003 року та додаткових угод до нього від 09.06.2004 року; від 10.06.2005 року; від 09.06.2006 року; від 10.06.2008 року; договором № 1 про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок від 04.01.2006 року та додаткових угод до нього, від 30.04.2007 року; від 29.12.2008 р.; договором № 2 про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок від 13.01.2006 року та додаткової угоди до нього від 13.01.2009 року, укладених між ОСОБА_6 та Кредитною спілкою «Україна».

За пунктом 2.1. укладеного договору загальна сума грошового зобов'язання, право вимоги якого набуває ОСОБА_3 (Цесіонарій) складає 193 885 грн.

За умовами договору ОСОБА_3 повинен був здійснити виплату ОСОБА_6 за отримане право вимоги за депозитним договором в порядку, визначеному в додатку № 2 до договору відступлення права вимоги (цесії) № 03-ц від 22.01.2010 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за договором про відступлення права вимоги (цесії) № 03-ц від 22.01.2010 року, між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 3 від 22.01.2010 року, згідно з яким поручитель зобов'язалась за належне виконання зобов'язань Цесіонарієм. Також, між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 4 від 22.01.2010 року, згідно з яким остання поручилась за належне виконання зобов'язань ОСОБА_3 за договором відступлення права вимоги (цесії) № 03-ц від 22.01.2010 року.

Позивач стверджує, що нею умови вказаних договорів виконані, але відповідачі не здійснили оплату, яку повинні були здійснити згідно з умовами укладених договорів відступлення права вимоги (цесії) № 02-ц від 22.01.2010 року та № 03-ц від 22.01.2010 року, тому вона звернулась до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 30 вересня 2014 року позов ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 суму заборгованості за договором відступлення права вимоги (цесії) № 02-ц від 22.01.2010 року у розмірі 510 849, 15 гривень.

В задоволенні вимог про солідарне стягнення заборгованості за договором відступлення права вимоги (цесії) № 02-ц від 22.01.2010 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як з поручителів відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 суму заборгованості за договором відступлення права вимоги (цесії) № 03-ц від 22.01.2010 року у розмірі 413 216,75 гривень.

В задоволенні вимог про солідарне стягнення заборгованості за договором відступлення права вимоги (цессії) № 03-ц від 22.01.2010 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як з поручителів відмовлено.

Стягнено у рівних частках з ОСОБА_5 та з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 1 720,50 гривень з кожного.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_3, в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, представником яких він є, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення яким відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду матеріалам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність вимог позивача.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 та стягуючи з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 суму заборгованості за договорами відступлення права вимоги (цессії) № 02-ц від 22.01.2010 року та № 03-ц від 22.01.2010 року та відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_6 щодо солідарного стягнення на її користь з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, як поручителів, суд першої інстанції виходив з положень статей 11, 509, 512, 525, 526, 530, 553, 554, 559, 599, 610, 611, 631 ЦК України та тих обставин, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3, як Цесіонарії за договорами відступлення права вимоги (цессії) № 02-ц від 22.01.2010 року та № 03-ц від 22.01.2010 року не виконали прийнятого на себе зобов'язання за договорами. Щодо солідарного стягнення заборгованості з поручителів, то суд не вбачав правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вважав, що дії договорів поруки № 1 від 22.01.2010 року; №2 від 22.01.2010 року; № 3 від 22.01.2010 року; № 4 від 22.01.2010 року сплив 31 грудня 2012 року і позивачем не надано доказів того, що він до закінчення цього строку звертався до поручителів з вимогою щодо виконання ними своїх договірних зобов'язань за вказаними договорами поруки.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Під час розгляду справи судом встановлено, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 22 січня 2010 року був укладений договір відступлення права вимоги (цесії) № 02-ц, за умовами якого ОСОБА_6 (Цедент) відступила ОСОБА_5( Цесіонарій), а ОСОБА_5 набула право вимоги, належне ОСОБА_6 і стала кредитором за договором № 1 про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок від 04.01.2006 року, та додатковими угодами до нього від 30.04.2007 року та від 29.12.2008 року, який був укладений між ОСОБА_6 та Кредитною спілкою «Україна» і того ж дня, між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений договір відступлення права вимоги (цесії) № 03-ц, за умовами якого ОСОБА_6( Цедент) відступила ОСОБА_3( Цесіонарій), а ОСОБА_3 набув право вимоги, належне ОСОБА_6 і став кредитором за договором № 21/03 про внесення строкового внеску від 10.06.2003 року та додаткових угод до нього від 09.06.2004 року; від 10.06.2005 року; від 09.06.2006 року; від 10.06.2008 року; договором № 1 про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок від 04.01.2006 року та додаткових угод до нього, від 30.04.2007 року; від 29.12.2008 р.; договором № 2 про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок від 13.01.2006 року та додаткової угоди до нього від 13.01.2009 року, укладених між ОСОБА_6 та Кредитною спілкою «Україна» ( том 1 а.с.8-10, 13-15).

Крім того, під час розгляду справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 обіймала у Кредитній спілці «Україна» посаду головного бухгалтера і вона володіла повною інформацією про фінансовий стан Боржника, а тому в грудні 2009 року, до укладання договорів відступлення права вимоги ( цесії), вона звернулася до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до Кредитної спілки про захист свого права як кредитора і просила суд про повернення вкладів , які були укладені між нею та Кредитною спілкою «Україна» за договорами: № 1 про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок від 04.01.2006 року та додаткових угод до нього від 30.04.2007 року та від 29.12.2008 року; № 21/3 про внесення строкового внеску від 10.06.2003 року та додаткових угод до нього від 09.06.2004 року; від 10.06.2005 року; від 09.06.2006 року; від 10.06.2008 року ; № 2 про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок від 13.01.2006 року та додаткової угоди до нього від 13.01.2009 року.

Зазначений позов ОСОБА_6 рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2010 року та додатковим рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2010 року - задоволено.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2010 року суд стягнув з Кредитної спілки «Україна» на користь ОСОБА_6 за договором 21/03 про внесення строкового внеску від 10 червня 2003 року вклад у розмірі 63 326 гривень та проценти в розмірі 34 365,27 гривень; за договором № 1 про залучення внеску на депозитний рахунок від 04 січня 2006 року вклад в розмірі 244 290,26 гривень та проценти в розмірі 154 248,55 гривень; за договором № 2 про залучення внеску на депозитний рахунок від 13 січня 2006 року вклад в розмірі 19 959,53 гривень та проценти в розмірі 12 425,57 гривень.

Додатковим рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2010 року суд стягнув з Кредитної спілки «Україна» на користь ОСОБА_6 120 202,78 гривень, з яких 79 427,38 гривень - сума основної заборгованості (вкладу) за договором № 1 про залучення внеску на депозитний рахунок від 04 січня 2006 року, та 40 775,40 гривень - сума процентів за депозитними договорами, а саме договором № 21/03 від 10 червня 2003 року, договором № 1 від 04 січня 2006 року , договором № 2 від 13 січня 2006 року ( том 1 а.с. 127; том 2 а.с.114-116 , том 2 а.с. 117-120).

Статтею 516 ЦК України передбачений порядок заміни кредитора у зобов'язанні.

За статтею 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, ОСОБА_6 укладаючи 22 січня 2010 року з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 договори відступлення права вимоги (цесії) не надала останнім інформацію щодо свого звернення до суду з позовом про повернення вкладів, на які вона передала право вимоги.

Крім того, за пунктом 9 укладених договорів відступлення права вимоги (цесії) Цедент (ОСОБА_6) зобов'язана відправити поштою повідомлення Боржнику (Кредитній спілці «Україна») про відступлення права вимоги за цим договором протягом 7 (семи) робочих днів з моменту набрання чинності цим договором.

На підтвердження виконання ОСОБА_6 пункту 9 договору, її представником - ОСОБА_9 суду надані повідомлення про відступлення права вимоги адресовані Кредитній спілці «Україна» (том 1 а.с. 113-115).

З наданих повідомлень вбачається, що вони поштою не відправлялися, як це передбачено договором, а були отримані 22 січня 2010 року безпосередньо адміністратором Кредитної спілки «Україна» ОСОБА_10 про що свідчить зроблена ним відмітка про отримання.

Представник позивачки, у суді апеляційної інстанції не заперечував про тих обставин, що зазначені повідомлення, дійсно не відправлялися поштою на адресу Кредитної спілки «Україна» .

З заяви голови правління Кредитної спілки «Україна» від 11 червня 2014 року та листа від 28 липня 2014 року, адресованих нею до суду першої інстанції вбачається, що з моменту укладення між Кредитною спілкою «Україна» та ОСОБА_6 договорів: № 1 про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок від 04.01.2006 року, та додатковими угодами до нього від 30.04.2007 року та від 29.12.2008 року; № 21/03 про внесення строкового внеску від 10.06.2003 року та додаткових угод до нього від 09.06.2004 року ; від 10.06.2005 року; від 09.06.2006 року; від 10.06.2008 року; № 1 про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок від 04.01.2006 року та додаткових угод до нього, від 30.04.2007 року ; від 29.12.2008 р.; № 2 про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок від 13.01.2006 року та додаткової угоди до нього від 13.01.2009 року до теперішнього часу взаємовідносини між сторонами, як Боржником, так і Кредитором не змінювались і про зміни умов цих договорів не підписано жодних додаткових угод. Про наявність жодних інших законних документів, змінюючих їхні взаємовідносини , їй не відомо. Повідомлення про відступлення права вимоги за укладеними 22 січня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та ОСОБА_3 договорами відступлення права вимоги (цесії) № 02-ц та № 03-ц не отримувала, а копії журналу реєстрації вхідної кореспонденції взагалі нікому і ніколи не надавали. Заміна кредитора у зобов'язанні Кредитної спілки «Україна» за договором № 1 про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок від 04.01.2006 року та додаткових угод до нього від 30.04.2007 року та від 29.12.2008 року; за договором № 21/03 про внесення строкового внеску від 10.06.2003 року та додаткових угод до нього від 09.06.2004 року; від 10.06.2005 року; від 09.06.2006 року; від 10.06.2008 року; за договором № 2 про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок від 13.01.2006 року та додаткової угоди до нього від 13.01.2009 року не проводилась. Печатка на будь-який документ може ставитися лише за умови, якщо він підписаний або Головою правління кредитної спілки, або, в його відсутність, лише заступником (том 1 а.с. 227, 246).

У суді апеляційної інстанції Галушка І.Ю., яка є Головою правління Кредитної спілки «Україна» підтвердила обставини, викладені у зазначених заяві та листі і додатково пояснила, що до посадових обов'язків адміністратора ОСОБА_10 не входить приймання будь-яких документів та кореспонденції.

Крім того, Галушка І.Ю. звернула увагу суду на ту обставину, що адміністратор ОСОБА_10 знаходиться з ОСОБА_6 у родинних стосунках.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд, приходить до висновку, що ОСОБА_6 не були виконані вимоги пункту 9 договорів відступлення права вимоги (цесії) № 02-ц та № 03-ц від 22 січня 2010 року, оскільки вона не відправила поштою Боржнику повідомлення про відступлення права вимоги, а відтак Кредитна спілка «Україна» повідомлення про заміну кредитора не отримала і заміна кредитора у зобов'язанні не відбулася.

Відповідно до частини 2 статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, на час звернення до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 заборгованості, позивачка була і є єдиним і належним кредитором за договором №1 про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок від 04.01.2006 року та додаткових угод до нього від 30.04.2007 року та від 29.12.2008 року; за договором № 21/03 про внесення строкового внеску від 10.06.2003 року та додаткових угод до нього від 09.06.2004 року; від 10.06.2005 року; від 09.06.2006 року; від 10.06.2008 року; за договором № 1 про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок від 04.01.2006 року та додаткових угод до нього, від 30.04.2007 року; від 29.12.2008 р.; за договором № 2 про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок від 13.01.2006 року та додаткової угоди до нього від 13.01.2009 року, які укладалися нею з Кредитною спілкою «Україна».

Таким чином, наявні у справі докази, у їх сукупності і взаємозв'язку свідчать про неналежне виконання ОСОБА_6 умов договору про відступлення права вимоги ( цесії) № 02-ц та № 03-ц від 22 січня 2010 року, що унеможливило реалізацію ОСОБА_5 та ОСОБА_3 права, передбаченого зазначеними договорами.

За загальними правилами статей 525, 546 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Виконання зобов'язання може забезпечуватися порукою.

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з частиною 1 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

З аналізу зазначеної норми слідує, що договір поруки укладений на забезпечення виконання майбутнього зобов'язання повинен містити умови що дають змогу конкретизувати це майбутнє зобов'язання. Якщо основне зобов'язання не виконано, то не буде і підстав для пред'явлення вимог до поручителя , в чому й виявляється акцесорний характер поруки.

Отже. необхідно щоб ця вимога на момент звернення кредитора до поручителя реально існувала і була дійсною.

З огляду на те, що підставою виникнення правовідносин між ОСОБА_6 і поручителями є безпосередньо настання певної події - невиконання зобов'язань за договорами відступлення права вимоги ( місії) № 02-ц та № 03-ц від 22 січня 2010 року, зобов'язання за яким не виникло, оскільки ОСОБА_6 не виконано умови цих договорів.

Враховуючи, що порушень зобов'язань з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_3, як цесіонаріїв не встановлено, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до поручителів відсутні.

Враховуючи зазначені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, апеляційний суд, відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовляє ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, ст. ст. 516, 517 ЦК України, судова колегія судової палати ,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 30 вересня 2014 року - скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відмовити ОСОБА_6 у задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий-суддя-

Судді колегії-