УХВАЛА

16 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до державного концерну «Ядерне паливо» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 2 листопада 2009 року по 4 листопада

2013 року він працював на посаді директора з правового забезпечення державного концерну «Ядерне паливо» (далі - ДК «Ядерне паливо»).

2 вересня 2013 року його було попереджено про наступне звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організаційній структурі та штатному розписі ДК «Ядерне паливо» та запропоновано посаду головного юрисконсульта відділу корпоративного права. Він не погодився із запропонованою посадою, зазначивши, що погоджується з посадою директора з правових питань, яка була передбачена організаційною структурою ДК «Ядерне паливо», затвердженою Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та погодженою 29 липня 2013 року головою правління ДК «Ядерне паливо». Вважав, що таким чином відбулась би зміна істотних умов праці, оскільки посада головного юрисконсульта передбачала нижчий рівень оплати праці. З огляду на те, що звільнення його з посади було викликано не внутрішніми організаційними змінами штату або чисельності працівників, а у зв'язку з наміром виконуючого обов'язки генерального директора Білика Б.І. неправомірно позбутися посади, яку він займав, а відповідно і його самого, просив позов задовольнити.

Ураховуючи викладене просив скасувати наказ виконуючого обов'язки генерального директора ДК «Ядерне паливо» Білика Б.І. від 4 листопада

2013 року про його звільнення з посади директора з правового забезпечення ДК «Ядерне паливо», поновити його на посаді директора з правових питань або директора з правового забезпечення, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 5 листопада 2013 року до дня поновлення на роботі, відшкодувати заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 000 грн та відшкодувати витрати на правову допомогу в сумі 3 645 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня

2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано незаконним наказ виконуючого обов'язки генерального директора ДК «Ядерне паливо» Білика Б.І. від 4 листопада 2013 року про звільнення ОСОБА_3 з посади директора з правового забезпечення

ДК «Ядерне паливо». Поновлено ОСОБА_3 на посаді директора з правового забезпечення ДК «Ядерне паливо» з 4 листопада 2013 року.

Стягнуто з ДК «Ядерне паливо» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 5 листопада 2013 року по

26 червня 2014 року в розмірі 56 429,46 грн, у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн та витрати на правову допомогу у розмірі

3 645 грн. Вирішено питання про судовий збір. У задоволенні решти позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року касаційну скаргу ДК «Ядерне паливо» задоволено, рішення апеляційного суду м. Києва від 26 червня

2014 року скасовано та залишено в силі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2014 року.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме

ст. 42-1 КЗпП України.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме ст. 42-1 КЗпП України заявник посилається на ухвали Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2006 року у справі про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди і від

18 грудня 2013 року у справі про поновлення на роботі, зобов'язання нарахувати та сплатити щомісячну надбавку за особливі умови служби та заробітну плату за час вимушеного прогулу, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2013 року у справі про визнання відмови у прийнятті на роботу незаконною, зобов'язання прийняти на роботу та укласти трудовий договір та від 28 січня 2015 року у справі про покладення зобов'язання щодо укладення трудового договору в зв'язку з поворотним прийняттям на роботу.

Надані для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2013 року та від

28 січня 2015 року не можуть бути прикладом неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, саме ст. 42-1 КЗпП України, якими скасовані ухвалені судові рішення та справи повернуті на новий розгляд, не можуть бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки даними судовими рішенням не встановлювались фактичні обставини справи.

Надані для порівняння ухвали Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2006 року та від 18 грудня 2013 року не можу бути прикладом неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме ст. 42-1 КЗпП України, оскільки правові висновки, зазначені у даних судових рішеннях у порівнянні з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року, яку просить переглянути заявник, ґрунтуються на різних фактичних обставинах, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції саме ст. 42-1 КЗпП України .

За таких обставин, неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права не відбулося, а тому у допуску даної справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до державного концерну «Ядерне паливо» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В. С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська