Ухвала

іменем україни

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за теплову енергію, за касаційною скаргою комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі - КП «Харківські теплові мережі») звернулося до суду позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_3 вартість безпідставно спожитої теплової енергії з 01 жовтня 2006 року до 30 квітня 2013 року в розмірі 71 015,80 грн.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідач є власником нежитлових приміщень по АДРЕСА_1.

29 лютого 2012 року було виявлено факт бездоговірного споживання ОСОБА_3 теплової енергії з 01 жовтня 2006 року до 30 квітня 2013 року, у зв'язку з чим останній надано припис на укладення договору і сплату її вартості, на які відповідач не відреагувала.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 червня 2014 року, позов КП «Харківські теплові мережі» залишено без задоволення.

У касаційній скарзі КП «Харківські теплові мережі» просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, справу направити на новий судовий розгляд, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що відповідач ОСОБА_3 з жовтня 2006 року є споживачем послуг теплової енергії, що постачається до нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, загальною площею 156,3 кв. м, яке належить їй на праві власності.

Згідно з актом від 29 лютого 2012 року за вказаною вище адресою було виявлено факт користування відповідачем тепловою енергією без укладення відповідного договору, за яку останній частково здійснював оплату.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог КП «Харківські теплові мережі», суди попередніх інстанцій виходили із його необґрунтованості та недоведеності позивачем факту виникнення заборгованості з боку відповідача у заявленому розмірі.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу на праві власності належать нежитлові приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1 з централізованою системою опалення. Система опалення цих приміщень є єдиною з системою опалення житлового будинку і при подачі теплової енергії в централізовану систему опалення житлового будинку опалюються і приміщення, що належать відповідачу.

Звертаючись до суду з позовом, КП «Харківські теплові мережі» зазначало, що відповідач, не уклавши договір на постачання теплової енергії, безпідставно отримував її за рахунок підприємства, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 71 015,80 грн.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в позові у зв'язку з його необґрунтованістю та недоведеністю, посилався на те, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про виникнення такої заборгованості.

При цьому, не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 частково визнала наявність заборгованості з урахуванням 3 річного строку позовної давності, подавши свій розрахунок вартості спожитої теплової енергії на суму 10 320 грн (а. с. 89), що могло бути підставою для часткового задоволення позову.

Крім того, обґрунтовуючи відмову в позові, суд послався на те, що в актах про підключення споживача до джерела теплової енергії та його відключення зазначена різна площа опалення приміщення по АДРЕСА_1, зокрема, 4806,8 кв. м, 4333,1 кв. м, 5414,6 кв. м, 4237, 6 кв. м, 4606,8 кв. м, 4237,6 кв. м, 4238,2 кв. м, 4146,9 кв. м, 4082 кв. м, 4082, 5 кв. м.

Водночас не врахував вимог глави 5 ЦПК України, згідно з якими суд повинен усунути ці розбіжності шляхом оцінки кожного із доказів у порядку ст. 212 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на вищевказане уваги також не звернув, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, безпідставно не взяв до уваги та не перевірив в достатньому обсязі доводів апеляційної скарги.

Пославшись на те, що відповідач у 2012 році отримав від КП «Харківські теплові мережі» узгодження на відключення від центрального опалення і опалює спірні приміщення електроенергією, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою ту обставину, що підприємство погодилось це зробити за умов: -

виконання і погодження з ним у встановленому порядку проекту реконструкції існуючої централізованої системи опалення, проекту системи опалення від автономного джерела тепла;

- всі роботи, пов'язані з відключенням від централізованої системи опалення та встановлення автономної, мають виконуватися згідно з узгодженим проектом, за рахунок замовника у міжопалювальний період;

- виконання налагодження системи опалення жилого будинку після відключення вищевказаних приміщень від централізованої системи опалення;

- оплати за окремим договором з філією «Харківтеплозбут» об'єму орендованого теплоносія та повторного заповнення системи опалення;-

розірвання договору купівлі-продажу з філією «Харківтеплозбут» КП «Харківські теплові мережі», зі сплатою заборгованості за раніше поставлену теплову енергію;

- підтвердження виконання технічних умов у Службі технічного нагляду за будівництвом КП «Харківські теплові мережі» на підставі акта виконання вимог технічних вимог та узгодженого проекту.

Тобто рішення в установленому законом порядку не було прийнято, а тому суд не міг свої висновки обґрунтовувати вказаними вище обставинами.

Оскільки розгляд справи апеляційним судом здійснюється за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу 5 ЦПК України, то рішення апеляційного суду має ґрунтуватися на відповідних доказах, досліджених у судовому засіданні, та містити доводи, за якими відхилені ті чи інші докази.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом, всебічно, повно й об'єктивно не з'ясував обставини справи та не надав їм належної оцінки, ухвалив судове рішення, що не відповідає вимогам законності і обґрунтованості, у зв'язку з чим таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 червня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко