АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/1506/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/2141/К/15 Пустовіт О.Г.Камбул М.О.
Категорія - 27 (I) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобука В.І.

при секретарі: Петренко К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (надалі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось із позовом до ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування яких зазначив, що згідно договору б/н на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 26.04.2007 року Банком було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 та перераховано кошти в сумі 5 000 грн., відповідач зобов'язалася сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 22,8 % на рік, на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором не виконувала, у зв'язку із чим за вказаним договором утворилась заборгованість, яка станом на 31.12.2014 року становить 29924 грн. 10 коп. і яку позивач просив стягнути з відповідача разом із судовими витратами по справі в розмірі 299 грн. 24 коп.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 серпня 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухвалені рішення не враховано всіх вимог договору, Умов та Правил, та не враховано, що ним не пропущено строк позовної давності для звернення з позовом до суду, оскільки згідно Умов та Правил строк дії карти автоматично прологовувався на новий строк, тому на теперішній час кредитний договір є дійсним, оскільки жодна із сторін не заявила про свій намір його розірвати.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.04.2007 року між Банком та відповідачем було укладено договір б/н на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно умов якого, банк відкрив для відповідача картковий рахунок та надав кредитний ліміт в сумі 5 000 грн. зі сплатою 22,8% річних.

Згідно Договору, відповідач зобов'язана сплачувати заборгованість щомісячно в розмірі 7% від суми заборгованості.

Згідно п.6.55 «Умов та правил надання банківських послуг», позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміт, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, а.с.11.

Згідно того ж Договору, відповідач ознайомлена з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку».

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском трирічного строку позовної давності та відсутні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як убачається із матеріалів справи, згідно розрахунку заборгованості (а.с.4-6) відповідачем останній раз було сплачено черговий платіж 30.03.2010 року, залишок заборгованості станом на 31.12.2014р. складає 29 924,10 грн., яка складається з тіла кредиту в сумі 8592,83 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 14 414,29 грн., заборгованості по пені та комісії в сумі 5015,83 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина), 1401,15 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно розрахунку заборгованості (а.с.5) останній платіж ОСОБА_4 було вчинено 30.03.2010 року.

Оскільки умовами Договору визначено повернення наданих коштів періодичними платежами, суд вважає, що строк позовної давності необхідно обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Тобто, початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, який в даній справі почався у банку з 30.03.2010 року, після того як не були в черговий раз виплачені проценти за договором, а позивач звернувся до суду з позовом лише у квітні 2015 року, що свідчить про те, що позивач звернувся з позовом з пропуском строку позовної давності.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого, договір автоматично лонгується на такий же термін, колегія суддів до уваги не бере з огляду на наступне.

Згідно Умов та правил надання банківських послуг, мінімальний обов'язковий платіж це розмір боргових зобов'язань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті позичальником на протязі строку дії картки.

Зі змісту Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється протягом 360 днів, кількість платежів 12.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі (кінцевий строк повного погашення кредиту за договором) починається зі спливом останнього дня для погашення заборгованості (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, який може продовжуватися, як це передбачено п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до яких договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично лонгується на такий же термін.

Крім того, висновком експерта (а.с.46-54) встановлено, що підпис у заяві про відкриття карткового рахунку не належить ОСОБА_4, тому вказана заява та «Умови та правила надання банківських послуг» не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору.

Таку ж саму правову позицію виклав Верховний Суд України у справі № 6-240-цс-14 за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначив, що "Суди апеляційної та касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача про застосування п'ятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови споживчого кредиту в редакції , яка передбачає збільшення строку позовної давності, ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися". Тобто ВСУ у своєму правовому висновку зазначив, що якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі вказані умови не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору.

Таким чином, позивачем не представлено належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови та правила надання банківських послуг», які передбачають збільшення строку позовної давності, ці умови не є складовою частиною укладеного між позивачем та відповідачем договору, оскільки відповідачем вони не підписувалися.

Вказане вище спростовує доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги правову позицію про необхідність стягнення несплачених і нарахованих платежів в межах строків позовної давності, яку зробив Верховний Суд України у постанові від 19 листопада 2014 року по справі №6-160цс14, оскільки ОСОБА_4 не була ознайомлена та не погоджувалась з «Умовами та правилами надання банківських послуг», тому строк позовної давності в даному випадку необхідно обчислювати з 30.03.2010 року - вчинення відповідачем останнього платежу.

Доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом норм матеріального та процесуального права необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права, оскільки умови кредитування не підписані відповідачем, тому їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі, оскільки вони не є складовою частиною укладеного між відповідачем та банком договору.

Тому висновки суду першої інстанції не спростовані достовірними доказами.

Таким чином, судом правильно вирішено питання про застосування ст.ст. 256, 257, ч. 5 ст. 261 ЦК України щодо строку позовної давності з урахуванням встановлених обставин і факту пред'явлення позову тільки 03 квітня 2015 року.

У зв'язку із чим, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: