Справа №2-9035/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.

за участю секретаря - Цісельської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про визнання правочину недійсним, скасування його державної реєстрації, повернення автомобіля з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, просив суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати недійсним правочин з відчуження легкового автомобіля «Тойота», моделі «САМRY», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, вчинений ОСОБА_2 в 2014 році, скасувати його реєстрацію в Управлінні державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, повернути автомобіль у володіння ОСОБА_1, ОСОБА_2

В обґрунтування позову зазначив, що 07.08.2007 між ним та відповідачкою ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. 13.05.2008 позивачем, за кошти, що належали йому особисто, було придбано автомобіль «Тойота», моделі «САМRY», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, але в договорі купівлі-продажу №ВДзА-0005/073 від 13.03.2008 покупцем було зазначено відповідача. На початку 2014 року ОСОБА_2 повідомила позивача про продаж (відчуження) нею вказаного автомобіля третій особі, прізвище якого не повідомила. Позивач зазначив, що таким чином, продаж (відчуження) автомобіля «Тойота», моделі «САМRY», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, який був у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третій особі, здійснений без згоди позивача (яка повинна бути в письмовому вигляді та засвідчена нотаріально), у зв'язку з чим повинен бути визнаний судом недійсним.

Позивач та його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення уточненого позову та просила суд відмовити у його задоволенні, зазначала, що отримані кошти від реалізації автомобіля були використані в інтересах сім'ї (на ремонт квартири - така необхідність виникла після її затоплення). Також відповідач відзначила, що на момент продажу вказаного транспортного засобу вона з позивачем проживали разом сім'єю за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, зазначила, що від отриманих коштів ОСОБА_1 зажадав за змінні колеса 400 євро, які вона йому віддала.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07.08.2007 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що також підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим ВРАЦС Голосіївського РУЮ в м. Києві, актовий запис №781 (а.с.5).

За час перебування у шлюбі було придбано автомобіль «ТОYОТА», моделі «САМRY», 2008 року випуску.

Згідно договору купівлі-продажу №ВДзА-0005/073 від 13 березня 2008 року, укладеного між ТОВ «ВіДі Автострада» та ОСОБА_2, остання придбала у власність легковий автомобіль «ТОYОТА», моделі «САМRY», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2 за 257983 грн 29 коп, в т.ч. ПДВ 42997,22 грн (а.с.6-10).

В матеріалах справи наявна довіреність, видана з правом передоручення строком до 29.01.2015, посвідчена 29.01.2014 приватним нотаріусом КМНО Літвінчуком І.А. та зареєстрована в реєстрі за №697, відповідно до якої ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_5 розпоряджатися (в тому числі продати, при умові сплати всіх податків та платежів, а також в разі погашення кредиту та всіх платежів по ньому, обміняти, за ціну і на умовах за його розсудом) належним власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_5, автомобілем «ТОYОТА», моделі «САМRY», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, тип ТЗ - універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 зданий, знятий з обліку ВРЕР-6 УДАІ в м. Києві 29.01.2014, виданий номер для разових поїздок 11НВ2170.

Відповідно до листа Солом'янського районного управління внутрішніх справ ГУ ВС м. Києва від 20.06.2014 адресованого ОСОБА_1, в ході перевірки встановлено, що дружина ОСОБА_2 всупереч цивільного законодавства України самовільно розпорядилася майном, а саме автомобілем марки Тойота-Кемрі, що належить на правах спільної сумісної власності.

Також матеріали справи містять реєстраційні картки, які на виконання ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 01.07.2014, були надані Управлінням державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, відповідно до яких: станом на 20.07.2013 власником автомобіля «ТОYОТА», моделі «САМRY», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2 значиться ОСОБА_2 (тех.операція - перереєстрація при заміні свідоцтва); станом на 29.01.2014 власником автомобіля «ТОYОТА», моделі «САМRY», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер 11КВ2170 значиться ОСОБА_2 (тех.операція - зняття з обліку для реалізації); станом на 14.03.2014 власником автомобіля «ТОYОТА», моделі «САМRY», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_3 значиться ОСОБА_3 (підстава реєстрації - довідка-рахунок №ВІА393836 від 14.03.2014, тех.операція - вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торговельній організації) (а.с.19-20).

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ст.6, 627 ЦК України сторони договору є вільними в укладенні договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1, 3, 5 ст.203 цього Кодексу.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний ними у шлюбі, відповідно до положень ст.65 СК України його продаж повинен був відбуватись за згодою позивача.

Судом встановлено, що позивач саме письмової згоди на відчуження автомобіля не надавав.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.

Однак, відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя.

У випадку порушення письмової форми надання згоди на вчинення відчуження цінного спільного майна подружжя (правочину) якщо один з подружжя надав таку згоду усно, а другий з подружжя погодився з такою згодою, то такий правочин може бути визнаний дійсним.

Вказана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 №6-7цс15, яка відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду першої інстанції.

Крім того, з урахуванням положень ст.60 СК України, у разі укладення договору щодо відчуження спільного майна подружжя без згоди одного з них, останній не вправі вимагати визнання такого договору недійсним у повному обсязі.

В такому випадку один з подружжя (колишнього подружжя) має право звернутися до суду з позовом про визнання такого договору частково недійсним або про перевід на нього прав покупця. Вимога про часткове визнання договору недійсним може бути заявлена і тоді, коли один з подружжя заперечує лише щодо відчуження своєї частки. Якщо особа взагалі заперечує проти передачі майна іншій особі, заявляючи про своє переважне право на його придбання, йому належить вимагати визнання недійсним договору стосовно своєї частки, а щодо частки другого з подружжя вимагати переводу на себе прав покупця.

Проте, за час перебування автомобіля «Тойота», моделі «САМRY», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_4 у спільній сумісній власності, частки кожного з подружжя у праві власності на автомобіль виділені не були.

Крім того, позивачем в ході розгляду справи не були спростовані заперечення відповідача ОСОБА_2 в частині того, що отримані грошові кошти від реалізації вищевказаного автомобіля були використані не в інтересах сім'ї.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відсутність в межах розгляду даної справи підстав для визнання правочину щодо відчуження спірного автомобіля недійсним.

Щодо решти позовних вимог, то вказані позовні вимоги є похідними від позовних вимог про визнання недійсним правочину, у зв'язку з чим також не підлягають задоволенню.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки в задоволенні позову відмовляється, то відповідно до положень ст.88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, не відшкодовуються.

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст.ст.6, 203, 215, 216, 218, 627ЦК України, ст.ст.3, 4, 10, 11, 57-60, 61, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296, 360-7 ЦПК України, ст.ст.60, 65 СК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про визнання правочину недійсним, скасування його державної реєстрації, повернення автомобіля з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги особою, яка його оскаржує протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутніми в судовому засіданні- протягом десяти днів з моменту отримання його копії.

Суддя - Г.О. Козленко