У х в а л а

іменем україни

20 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Полтавської міської ради про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 06 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Полтавської міської ради про визнання права власності.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2014 року позовну заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 06 листопада 2014 року, позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвали місцевого та апеляційного судів, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та просить направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Визнаючи неподаною позовну заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку, що позивач у встановлений строк не усунула недоліки щодо змісту позовної заяви, вказані в ухвалі Ленінського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2014 року. Так, зокрема не зазначила докази, які підтверджують вартість спірного гаража; докази щодо виділення земельної ділянки під будівництво гаражу; докази зведення гаража за власні кошти позивача; докази відмови позивачу в оформленні права власності на гараж; не зазначила виклад обставин, якими обґрунтовує свої позовні вимоги до відповідача та не зазначила, якими діями чи бездіяльністю останній порушує права, інтереси позивача. Крім того, до участі у справі не залучила автогаражний колектив «Енергія».

Проте такі висновки не відповідають вимогам процесуального закону й матеріалам справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119, 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Процесуальні вимоги до змісту позовної заяви визначені ч. 2 ст. 119 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

За змістом статей 11, 119 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови у задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною.

З матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою до Полтавської міської ради із вимогою про визнання за нею права власності на індивідуальний гаражний бокс АДРЕСА_1, в якій вона виклала обставини, якими обґрунтувала свої вимоги.

За змістом ст. 130 ЦПК України у попередньому судовому засіданні суд може уточнити позовні вимоги або заперечення проти позову, визначити факти, які необхідно встановити для вирішення спору, з'ясувати, які докази подані кожною стороною, за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про витребування доказів.

Крім того, згідно з п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Відповідно до положень статей 4, 10, 60 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що до вказаної позовної заяви ОСОБА_3 додано копії протоколу загальних зборів членів автогаражного колективу «Енергія», технічного паспорту на гараж, декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, на підставі яких суди мали перевірити під час розгляду справи по суті наявність чи відсутність зазначених у позовній заяві фактів.

Отже, висновок судів обох інстанцій про неподання позивачем доказів на підтвердження обставин, зазначених у позовній заяві не відповідає вимогам процесуального законодавства.

Таким чином, у місцевого суду, з висновком якого погодився й апеляційний суд, не було підстав залишати вказану позовну заяву без руху та визнавати її неподаною.

Отже, ухвали судів підлягають скасуванню з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, а справа - передачі до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 06 листопада 2014 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська