У Х В А Л А

22 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів: Романюка Я.М., Григор'євої Л.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним акту затоплення та розписки, про зобов'язання відшкодувати матеріальні збитки,

встановила:

Рішенням Ленінського районного суду Кіровоградської області від 7 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 28 січня 2015 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 192 389, 67 грн у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, 5 тис. грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та 2 134, 53 грн судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року та прийняти нове рішення, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 1167, 1192 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погоджуючись з рішенням першої та ухвалою апеляційної інстанцій, виходив із того, що позивачем належним чином було підтверджено свої вимоги щодо відшкодування шкоди, а саме : актом про затоплення квартири, що був складений у присутності відповідача та зі змісту якого вбачається що останній не заперечував своєї вини у залитті квартири; показами свідків, за участі яких було складено вищезазначений акт; розпискою, складеною відповідачем про зобов'язання відшкодувати заподіяну шкоду у певному розмірі. Відповідачем не було доведено, що у момент складання акту та розписки він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 січня 2013 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що причина залиття квартири не була встановлена, акти складені без участі відповідачки, а тому не доведено вини відповідача у спричиненні збитків позивачу.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2013 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що висновок про наявність вини у заподіянні шкоди не може ґрунтуватись на підсумку судової будівельно-технічної експертизи, що не є категоричним та не дає однозначної відповіді на сформульовані судом питання.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня 2013 року суд касаційної інстанції, задовольняючи касаційну скаргу, виходив із того, що висновок суду першої інстанції ґрунтується на експертному дослідженні, в якому зазначено лише розмір матеріальних збитків та не з'ясувавши яким чином вони були спричинені та чи є у цьому вина позивача.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2011 року суд касаційної інстанції, задовольняючи касаційну скаргу, виходив із того, що судом апеляційної інстанції не були взяті до уваги акт ЖЕКа, в якому зазначено, що причиною залиття є незадовільний стан та обслуговування каналізаційної системи та системи водопостачання в будинку, а не недбалість власника квартири.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2011 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що судами не було надано оцінку доказу наданого позивачем, а саме актам комісії обстеження квартири, якими встановлено затоплення квартири внаслідок витоку води з баку для збереження води, який знаходився в кладовці квартири відповідача.

У наданій для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 24 вересня 2008 року, суд, будучи касаційною інстанцією, виходив з того, що комісійним актом було встановлено зрив пробки в батареї внаслідок її зношення, оскільки система опалення в будинку була в технічно несправному стані, а тому судом не було встановлено чи належним чином виконувались відповідачем умови найму, яким чином проводилась експлуатація житлового фонду та чи дотримані відповідачем вимоги Правил надання послуг.

У наданій для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 20 січня 2010 року, суд, будучи касаційною інстанцією, виходив з недоведеності позивачем факту завдання матеріальної шкоди саме в результаті затоплення її квартири, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним акту затоплення та розписки, про зобов'язання відшкодувати матеріальні збитки про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Григор'єва

Н.П. Лященко