Справа №475/1270/14-ц 21.05.2015 21.05.2015 21.05.2015
Провадження № 22ц/784/1210/15 Суддя першої інстанції Кривенко О.В.
Категорія 69 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

21 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М,

суддів: Козаченка В.І., Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Горенко Ю.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідачок - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 7 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - приватного нотаріуса Доманівського районного нотаріального округу Лацановської Світлани Михайлівни про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на 1/2 частку майна спільної сумісної власності та визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

7 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який уточнив в подальшому, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю , визнання права власності на 1/2 частку майна спільної сумісної власності та визнання договору дарування недійсним.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з ОСОБА_3 проживав однією сім'єю, але не перебував у шлюбі. З листопада 2000 року вони проживали як подружжя в будинку відповідачки в смт. Миколаївка Одеської області, де він був зареєстрований з 16 грудня 2002 року.

7 червня 2005 року він розірвав шлюб з ОСОБА_7, а 31 серпня 2005 року з ОСОБА_3 за спільні кошти сім'ї придбали житловий будинок АДРЕСА_1 за 17 675 грн., який оформили на ім'я ОСОБА_3, та де він зареєструвався з 4 листопада 2005 року.

Проживаючи однією сім'єю, вони вели спільне господарство, купували предмети домашнього вжитку, харчі, робили ремонти до червня 2014 року коли ОСОБА_3 виїхала з будинку та переїхала в іншу місцевість.

В вересні 2014 року він дізнався про те, що ОСОБА_3 подарувала своїй доньці ОСОБА_4 спірний будинок за договором дарування від 25 грудня 2006 року, тим самим самостійно розпорядилась спільною власністю подружжя на свій розсуд, без його відома.

Посилаючись на викладене ОСОБА_2 просив суд встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 з листопада 2000 року по червень 2014 року. Визнати за ним право власності на ? частку житлового будинку по АДРЕСА_1. Визнати недійсним договір дарування, укладений 25 грудня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 7 квітня 2015 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_3 з 4 листопада 2005 року по червень 2014 року. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги його позову в повному обсязі, встановивши факт проживання однією сім'єю з 1 січня 2004 року по червень 2014 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази й дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 з 27 травня 1973 року по 7 червня 2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 (а.с.7,55) та за рішенням суду з червня 2003 року сплачував аліменти на дружину (а.с. 52).

З 16 грудня 2002 року по 9 вересня 2005 року ОСОБА_7 за згодою ОСОБА_3 був зареєстрований за місцем проживання останньої в АДРЕСА_2 (а.с. 7-8).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 31 серпня 2005 року ОСОБА_3 купила у ОСОБА_8 житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.15-16), де з 4 листопада 2005 року був зареєстрований ОСОБА_2 (а.с. 7 зворот).

25 грудня 2006 року ОСОБА_3 подарувала житловий будинок по АДРЕСА_1 своїй донці ОСОБА_4.(а.с.19-20).

4 вересня 2014 року ОСОБА_4 звернулась до Доманівського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення (а.с.23-24).

Відповідачка ОСОБА_3 визнавала факт проживання з позивачем однією сім'єю тільки з листопада 2005 року по червень 2014 року. В смт. Миколаївка вона проживала зі своїм чоловіком, який був інвалідом та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. За життя останнього ОСОБА_9 наймав у них житло та допомагав їм по господарству. Дозвіл на реєстрацію в жилому будинку по вул. Інтернаціональній вона дала на прохання свого чоловіка та позивача, який не мав місця реєстрації. Останній на той час перебував в іншому шлюбі, а тому у них не склалися відносини, що притаманні подружжю. Грошові кошти на придбання будинку вона витратила свої та доньки ОСОБА_4, якій 25 грудня 2006 року й подарувала спірний будинок.

Аналогічні пояснення на підтвердження своїх заперечень надала й відповідачка ОСОБА_4

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Норма ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах та для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу в період з листопада 2000 року по січень 2004 року, суд першої інстанції правильно виходив з відсутності правових підстав для встановлення такого факту, оскільки Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР не містив норму, аналогічну за змістом ст. 74 СК України (який набрав чинності з 1 січня 2004 року). За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Згідно з вимогами ст. 10, ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Таким чином, позивач повинен був надати суду належні та допустимі докази про те, що на час придбання спірного будинку сторони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні обов'язки та права та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують ведення сторонами на час придбання спірного житлового будинку спільного господарства, наявності спільного бюджету, придбання спільного майна в інтересах сім'ї.

Сам по собі факт реєстрації позивача з 16 грудня 2002 року за місцем проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 не є доказом того, що сторони проживали однією сім'ю, більш того в цей час позивач перебував в іншому шлюбі.

Крім того, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач до 7 червня 2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 Ця обставина взагалі виключає можливість визнавати проживання однією сім'єю чоловіка та жінку, якщо вони перебувають в іншому шлюбі, оскільки ст. 60 СК України презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності.

За такого доводи апеляційної скарги, що районний суд безпідставно застосував ст. 74 СК України в редакції Закону України від 12 грудня 2006 року не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки попередні редакції ст. 74 СК України є аналогічними за змістом, а відсутність в них доповнення про перебування жінки та чоловіка в іншому шлюбі, не змінює правовий режим майна подружжя.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на час укладання договору купівлі -продажу від 31 серпня 2005 року, за яким ОСОБА_3 придбала житловий будинок АДРЕСА_1, сторони не проживали однією сім'єю у розумінні ч. 2 ст. 3 СК України, а відтак зазначений житловий будинок не є об'єктом права спільної сумісної власності сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що при придбані будинку позивачем внесені свої кошти, зокрема, кошти, отримані ним за майнове свідоцтво 11 листопада 2004 року, та від заробітної плати, не можуть бути взяті до уваги, оскільки встановлено, що сторони однією сім'єю в той період не проживали. Проте, ці факти не позбавляють можливості позивача при наявності відповідних доказів в подальшому звернутися до суду з позовом про витребування своїх грошових коштів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновки місцевого суду не спростовують, а тому підстави, визначені ст. 309 ЦПК України для скасування рішення, відсутні.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 7 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: