У Х В А Л А

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П. О.,

суддів: Євграфової Є. П., Іваненко Ю. Г.,

Завгородньої І. М., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний промислово-інвестиційний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьова Володимира Юрійовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 11 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «АПІБ»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьова В. Ю., у якому зазначав, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2010 року у справі № 2-1879/10 з нього на користь ПАТ «АПІБ» було стягнуто 2 448 913 грн 94 коп. заборгованості за кредитним договором від 31 травня 2007 року № 05-03-16/225. У той же час 21 травня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В. Ю. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки - садовий будинок АДРЕСА_1, за невиконання умов кредитного договору від 31 травня 2007 року № 05-03-16/225.

Вважаючи, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню, позивач зазначав, що внаслідок вчинення цього напису з нього по суті двічі було стягнуто суму кредитної заборгованості. Крім того, вважав, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не було передбачено.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2015 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис, вчинений 21 травня 2013 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Пономарьовим В. Ю. про звернення стягнення на предмет іпотеки - садовий будинок АДРЕСА_1, таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 червня 2015 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимога про погашення заборгованості за кредитним договором була надіслана ОСОБА_3 02 лютого 2009 року, тобто із порушенням встановленого законодавством трирічного строку. Крім того, подана ТОВ «Кредитні ініціативи» заява про вчинення виконавчого напису не відповідає вимогам пп. 2.1 п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2013 року № 296/5, оскільки у заяві не вказано дати і місця народження боржника, місця його роботи та період, за який проводиться стягнення. У самому виконавчому написі не зазначено місце роботи боржника та іпотекодавця, а також періоду, за який проводиться стягнення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач у суді не довів обставин, на які посилався на обґрунтування своїх вимог. Зокрема, п. 6.7 кредитного договору сторони передбачили можливість збільшення строку позовної давності щодо всіх вимог, що випливають із вказаного договору, до 10 років, тому ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису у межах встановленого строку. Разом із тим суд виходив із того, що на час вчинення виконавчого напису, 21 травня 2013 року, заборгованість на загальну суму 3 556 149 грн 64 коп., яка зазначена у поданому до заяви про вчинення виконавчого напису розрахунку, була безспірною, оскільки на той час судовий спір з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором вже був вирішений по суті рішенням суду від 01 листопада 2010 року, яке набрало законної сили. Різниця між сумою, що була стягнута рішенням суду від 01 листопада 2010 року (2 448 913 грн 94 коп.), та сумою заборгованості, що зазначена у заяві про вчинення виконавчого напису та доданої до неї довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 03 лютого 2013 року в сумі 3 548 149 грн 64 коп., становить 1 099 235 грн 70 коп. виникла за рахунок збільшення процентів за користування кредитними коштами, які не повернуті боржником, оскільки кредитний договір не припинений.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 31 травня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» (далі - ЗАТ «АПІБ»), правонаступником якого є ПАТ «АПІБ», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 05-03-16/225, згідно з умовами якого банк надав позичальнику в кредит у розмірі 332 200 євро зі сплатою 12 % річних, а останній зобов'язався повернути кредит не пізніше 11 травня 2022 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання умов указаного договору між ЗАТ «АПІБ» та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір № 05-03-16/226, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку садовий будинок АДРЕСА_1

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2010 року у справі № 2-1879/10 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «АПІБ» 2 448 913 грн 94 коп. заборгованості за кредитним договором від 31 травня 2007 року № 05-03-16/225 (а. с. 30).

На підставі договору відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року ПАТ «АПІБ» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги за кредитним договором від 31 травня 2007 року № 05-03-16/225 та на підставі договору про передачу прав за договорами забезпечення від 31 травня 2007 року № 05-03-16/226.

21 травня 2013 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьов В. Ю. вчинив виконавчий напис за № 734, згідно з яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - садовий будинок АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5 За рахунок коштів, отриманих від реалізації іпотечного майна, надано право ТОВ «Кредитні ініціативи» задовольнити свої вимоги про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 3 556 149 грн 64 коп. (а. с. 28-29).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (з відповідними змінами), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

З огляду на таке та враховуючи, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вказаним кредитним договором, то висновок апеляційного суду про безспірність заборгованості боржника є помилковим.

Законом України «Про нотаріат» і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено обов'язкову вимогу встановлення безспірності боргу не лише як факту, а й встановлення суми заборгованості з метою захисту прав боржника у випадку неспівмірності заявлених кредитором вимог та фактично встановленого розміру заборгованості.

У той же час, вирішуючи спір по суті, на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд не зазначене уваги не звернув, не з'ясував, за який період розрахована заборгованість, на погашення якої вчинено виконавчий напис нотаріуса, з чого саме складається ця заборгованість, на яку саме суму нараховувалися відсотки за користування кредитом та чи не входить до цієї суми стягнута рішенням суду від 01 листопада 2010 року заборгованість, чи не є таке стягнення подвійним та чи не свідчить таке про небезспірність суми заборгованості.

З огляду на таке висновки апеляційного суду про відмову в задоволенні позову є передчасними.

Допущені апеляційним судом при розгляді справи порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 11 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П. О. Гвоздик

Судді: Є. П. Євграфова

І. М. Завгородня

Ю. Г. Іваненко

Д. О. Остапчук