Справа № 199/6098/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Герасименко В.А.

За участю представників позивача ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третіх осіб ОСОБА_5

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійні вимоги, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 і ОСОБА_5, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_9 і ОСОБА_10, до ОСОБА_11 та ОСОБА_12, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійні вимоги, Дніпропетровське міське управління юстиції, Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Січеслав» та Приватне підприємство «Приватна фірма «Віктор-13», про витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення без надання іншого жилого приміщення та визнання права на вселення,

ВСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України з урахуванням зміни предмету позову (т. 1 а.с. 238-240) просить суд:

-витребувати з чужого незаконного володіння квартиру АДРЕСА_1 та передати її державі в особі Міністерства внутрішніх справ України та Головному управлінню Національної гвардії України;

-виселити ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого приміщення;

-визнати право ОСОБА_5 та його родини: дружини ОСОБА_6, дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вселення в квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордеру на жиле приміщення № НОМЕР_1 виданого 25 грудня 2014 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради;

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 16 вересня 2013 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Державної реєстраційної служби України на підставі Рішення Господарського суду м. Києва від 22 квітня 2005 року в справі № 34/324 (18/141), Постанови Київського апеляційного господарського суду від 02 серпня 2005 року в справі № 34/324(18/141), Рішення Вищого господарського суду України від 01 лютого 2006 року в справі № 34/324-18/141 та Ухвали Верховного Суду України від 30 березня 2006 року в справі № 34/324-18/141 було проведено Державну реєстрацію квартири АДРЕСА_2 за Державою Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України в оперативному управлінні Головного управління внутрішніх військ МВС України (правонаступником якого згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну гвардію України» від 13 березня 2014 року є Головне управління Національної гвардії України) та яка внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На виконання частини 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» центральною житлово-побутовою комісією Головного управління внутрішніх військ МВС України квартиру АДРЕСА_3 було розподілено старшому прапорщику ОСОБА_5 та його родині: дружині ОСОБА_6, та дітям: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10. Так, 25 грудня 2014 року відповідно до рішення центральної житлово - побутової комісії Головного управління внутрішніх військ МВС України та на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 17 грудня 2014 № 760, військовослужбовцю Національної гвардії України старшому прапорщику ОСОБА_5 та його родині: дружині ОСОБА_6, та дітям: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, було видано ордер на жиле приміщення № НОМЕР_1 у ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_4. Відповідно до інформації Амур - Нижньодніпровського РВ Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області за адресою: АДРЕСА_5, ніхто не зареєстрований та на теперішній час у квартирі № 16 за вказаною адресою проживає громадянка ОСОБА_13 Ордер на вселення у вказану квартиру виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради відповідачам не видавався. Незважаючи на наявність ордеру на жиле приміщення № НОМЕР_1 виданого ОСОБА_5 на вселення в квартиру АДРЕСА_1 не може використати своє право, а відповідачі самоправно зайняли жиле приміщення за вказаною адресою, яке належить Державі Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України в оперативному управлінні Головного управління внутрішніх військ МВС України (Головного управління Національної гвардії України), а тому відсутні будь-які правові підстави для проживання відповідачів у займаному жилому приміщені. Таким чином, оскільки відповідачі не є військовослужбовцями Національної гвардії України, ордер на вселення до зазначеного житлового приміщення не отримували, за відсутності будь-яких правових підстав для подальшого проживання відповідачів у займаній квартирі № 16 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Донецьке шосе, 9, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Незаконне утримання відповідачами житлового приміщення призводить до порушення прав на житло військовослужбовців (колишніх військовослужбовців) Національної гвардії України, які проходять (проходили) військову службу та не забезпечені житлом. Таким чином, відповідачі своїми діями перешкоджають Державі Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України та Головному управлінню Національної гвардії України в реалізації повноважень щодо управління обєктом державної власності - жилим приміщенням, чим порушують їхні законні інтереси та права військовослужбовця Національної гвардії України старшого прапорщика ОСОБА_5 на житлове приміщення.

В судовому засіданні представник прокурора Івлєва В.М., представник МВС України та ГУ НГ України ОСОБА_2 а також представник ГУ НГ України ОСОБА_3 підтримали в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються.

Треті особи на стороні позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в суді також підтримали в повному обсязі заявлені прокурором позовні вимоги. Підтвердили той факт, що вони не змогли вселитися в спірну квартиру на підставі ордеру, оскільки вона була зайнята іншими особами.

Представник відповідачки ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Заперечення обґрунтував тим, що відповідачка ОСОБА_12 є власником квартири № 16 в будинку № 9 секція 1 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську, яку вона набула у власність на законних підставах. В цій квартирі відповідачка зареєстрована та фактично мешкає вже протягом тривалого часу, сплачує комунальні послуги, є членом ОСББ «Січеслав». Заперечує той факт, що квартира, яку займає ОСОБА_12 і яка знаходить в першій секції будинку, та квартира, яку зазначає прокурор в своєму позові, яка знаходиться в будинку № 9 без зазначення секції, є одним і тим самим обєктом нерухомості. Стверджує, що будь які підстави для витребування квартири відповідачки на користь позивача та її виселення відсутні.

Решта учасників розгляду, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися.

Третя особа ПП «Приватна фірма «Віктор-13» надала суду письмові заперечення проти задоволення позовних вимог прокурора в повному обсязі. Наполягають на тому, що підприємство є забудовником будинку № 9 (секція 1) по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську і мало виключне право на продаж квартир в секції. Фактично обґрунтовують неправомірність визнання права власності на квартиру за рішенням суду, оскільки на час ухвалення рішення права обєкт нерухомості на той час не був ані збудованим, ані введеним в експлуатацію.

Дніпропетровське міське управління юстиції також надало суду письмову заяву, за якою просить суд ухвалити рішення згідно вимог закону. За письмовими поясненнями наполягають на тому, що реєстрація права власності на спірну квартиру за МВС України проведена правомірно.

Відповідачка ОСОБА_11, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8 та Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Січеслав» про причини неявки суд не повідомили.

За ухвалою суду справа розглянута за відсутності вказаних учасників судового розгляду.

На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 22 квітня 2005 року (т. 1 а.с. 62-66), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 серпня 2005 року (т. 1 а.с. 67-69) та постановою Вищого господарського суду України від 01 лютого 2006 року (т. 1 а.с. 70-74) за Головним управлінням внутрішніх військ МВС України визнано право власності на сім квартир у будинку № 9 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську, в тому числі і на квартиру № 16.

07 жовтня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно прийняте рішення № 6485878 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (т. 2 а.с. 65) за яким вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: державна, на квартиру, що розташована в м. Дніпропетровську, Донецьке шосеАДРЕСА_6, за субєктом: Держава Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України в оперативному управлінні Головного управління внутрішніх військ МВС України з відкриттям у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на обєкт нерухомого майна.

Судом досліджено Реєстраційну справу на вказану квартиру, яка окрім зазначеного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень містить також і ОСОБА_1 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за яким відомості про вказане право власності внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 2 а.с. 66).

При цьому, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили 03 листопада 2012 року (т. 1 а.с. 104-106), за ОСОБА_14 було визнане право власності на квартиру № 16 в першій секції будинку № 9 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську.

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 113) вбачається, що 21 лютого 2012 року державним реєстратором прав на нерухоме майно прийняте рішення № 11096509 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (т. 2 а.с. 65) за яким вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на квартиру, що розташована в м. Дніпропетровську, Донецьке шосеАДРЕСА_6, за субєктом: ОСОБА_14.

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 надана копія посвідченого нею за реєстром № 1712 договору дарування (т. 1 а.с. 103), за яким ОСОБА_14 подарувала ОСОБА_12 квартиру № 16, секція 1, будинок № 16, вул. Донецьке шосе, м. Дніпропетровськ.

Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (т. 1 а.с. 81-82), в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за параметром запиту: м. Дніпропетровськ, Донецьке шосе, б. 9, кв. 16, наявна актуальна інформація про державну реєстрацію права власності:

- на квартиру АДРЕСА_1 за Державою Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України в оперативному управлінні Головного управління внутрішніх військ МВС України;

- на квартиру № 16 в секції й будинку № 9 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську за ОСОБА_12.

Суд враховує, що наявними в ЄДРПОУ відомостями (т. 1 а.с. 44-45) 31 липня 2014 року до реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - Головного управління внутрішніх військ МВС України.

При цьому, суд враховує приписи п.п. 1 п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну гвардію України», за якими головний орган військового управління Національної гвардії України, органи військового управління оперативно-територіальних обєднань Національної гвардії України, військові частини і підрозділи з охорони важливих державних обєктів та спеціальних вантажів, військові частини з охорони та оборони важливих державних обєктів, військові частини і підрозділи з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, військові частини з охорони громадського порядку, підрозділи (загони) спеціального призначення, військові частини оперативного призначення, авіаційні військові частини, вищі навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, установи та заклади Національної гвардії України є правонаступниками відповідних органів військового управління, військових частин і підрозділів вищих навчальних закладів, навчальних військових частин, органів і підрозділів забезпечення, установ внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України без переоформлення актів на право постійного користування земельними ділянками та свідоцтв про право власності на нерухоме майно.

Окрім цього, за п. 1 ст. 1 вказаного закону Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України, а за ч. 1 ст. 6 вказаного закону військово-політичне та адміністративне керівництво Національною гвардією України здійснює Міністр внутрішніх справ України.

На підставі викладеного, Міністерство внутрішніх справ України та Головне управління Національної гвардії України є належними позивачами по справі.

Суд також враховує той факт, що під час судового розгляду постало питання щодо першої секції будинку № 9 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську та можливості того, що квартира АДРЕСА_1 та квартира № 16 в будинку № 9 (секція 1) по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську є різними обєктами нерухомості.

Судом встановлено, що житловий будинок № 9 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську літ. А-10 складається з трьох секцій, які вводилися в експлуатацію в різний час. Квартира № 16 розташована на десятому поверсі в першій секції. При цьому, номери квартир в секціях не дублюються і в зазначеному житловому будинку наявна лише одна квартира під № 16 (т. 2 а.с. 85).

Прокурором надано копію листа Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради (т. 1 а.с. 139-140), за яким згідно з п. 1.6 Положення щодо адресації обєктів нерухомого майна у м. Дніпропетровську, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради від 29 травня 2013 року № 42/35, адреса обєкта нерухомого майна є єдиною та унікальною (тобто не може дублюватися на території міста) і складається з типу (бульвар, вулиця, площа (майдан), провулок, проспект, тупик, узвіз, шосе тощо), найменування проїзду та номера будівлі (обєкта) у системі проїздів на території міста. Приміщення та квартири у будинках (будівлях) не можуть мати окремої адреси. Зважаючи на викладене, «секція» не може бути належним реквізитом адреси.

Також позивачем надана копія розпорядження Дніпропетровського міського голови № 213р від 29 березня 2004 року (т. 1 а.с. 141, 142), яким житловому будинку в цілому Приватної фірми «Віктор» по Донецькому шосе надана адреса Донецьке шосе, 9.

Сторонами не надавалися суду докази, на підтвердження того, що після цього першій секції вказаного житлового будинку надавалася інша окрема поштова адреса.

При дослідженні технічних паспортів на квартиру № 16 в будинку № 9 (секція 1) по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську (т. 1 а.с. 192-193) та на квартиру АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 40-43) встановлено, що їх технічний опис є ідентичним.

Наведені докази в своїй сукупності та взаємозвязку поза всяким розумним сумнівом доводять той факт, що квартира АДРЕСА_1, право власності на яку за Головним управлінням внутрішніх військ МВС України було визнане рішенням суду, та квартира № 16 в будинку № 9 (секція 1) по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську, яку за договором дарування отримала в дарунок відповідачка ОСОБА_12, є одним і тим самим обєктом нерухомості.

Вирішуючи позовні вимоги в частині витребування квартири з володіння ОСОБА_12 та її виселення з квартири, суд виходить з того, що правочин, за яким право власності на квартиру набула ОСОБА_12, за часом вчинений пізніше, ніж правочин, за яким право власності на квартиру набув позивач, і такий правочин до цього часу не оспорений.

Відповідачка ОСОБА_12 на час розгляду справи в суді залишається зареєстрованим власником спірної квартири.

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як передбачено ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За ст. 150 цього ж Кодексу, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

При цьому суд враховує, розяснення, викладені у п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», за якими застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Виходи з того відповідачка ОСОБА_12 є власником спірної квартири, право власності якої у встановленому законом порядку не оспорене, така квартира не може бути у неї витребувана з підстав, зазначених позивачем у позові, і ОСОБА_12 не може бути з неї виселена, оскільки як власник квартири згідно ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 Житлового кодексу має право володіти, користуватися та розпоряджатися житлом на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Таке право відповідачки згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним і вона не може бути протиправно його позбавлена або обмежена у його здійсненні.

За таких обставин, позовні вимоги в наведеній частині задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги в частині витребування квартири з володіння ОСОБА_11 та її виселення з квартири, суд виходить з того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що остання мешкає в спірній квартирі або будь яким іншим чином володіє нею.

Оскільки позивачем не доведено порушення його прав ОСОБА_11, остання не є належним відповідачем по справі і позовні вимоги до неї в цій частині задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання права ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вселення в спірну квартиру на підставі ордеру, суд виходить з того, що 25 грудня 2014 року відповідно до рішення центральної житлово-побутової комісії Головного управління внутрішніх військ МВС України (т. 1 а.с. 77-80) та на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 17 грудня 2014 № 760, військовослужбовцю Національної гвардії України старшому прапорщику ОСОБА_5 та його родині: дружині ОСОБА_6, та дітям: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, було видано ордер № НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 17) на заселення ізольованої квартири за адресою: АДРЕСА_4.

Суд враховує, що прокурором у позовній заяві ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги, зазначені помилково, оскільки за ч. 1 ст. 34 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення судового розгляду, пред'явивши позов до однієї чи обох сторін, натомість перелічені особи позов до жодної зі сторін не предявили.

Прокурор в позові зазначає, що він звертається до суду в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної гвардії України. Відповідне обґрунтування представництва інтересів саме держави в суді прокурором викладене в позовній заяві.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-78цс13 від 25 грудня 2013 року, згідно якого відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Дослідженими доказами порушення права саме Держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної гвардії України не встановлене. Визнання права ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вселення в спірну квартиру на підставі ордеру не є способом захисту права саме Держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної гвардії України.

На підставі викладеного, за недоведеності порушення права позивача в цій частині, таке право не підлягає судовому захисту і відповідні позовні вимоги задоволенню не підлягають, що не є перешкодою для звернення ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до суду з такими ж вимогами.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійні вимоги, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 і ОСОБА_5, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_9 і ОСОБА_10, до ОСОБА_11 та ОСОБА_12, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійні вимоги, Дніпропетровське міське управління юстиції, Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Січеслав» та Приватне підприємство «Приватна фірма «Віктор-13», про витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення без надання іншого жилого приміщення та визнання права на вселення відмовити в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :