У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідно до рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 (яка є онукою позивача) до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя, позовні вимоги ОСОБА_8 було задоволено частково та визнано за сторонами право власності на майно, яке їм було виділено в натурі. ОСОБА_6 зазначала, що спірні речі вона передавала в тимчасове користування молодому подружжю, а саме: відповідачу ОСОБА_7 та онучці. Однак, після розірвання шлюбу між відповідачем та її внучкою, відповідач вигнав останню з житлового будинку, не даючи можливості забрати свої речі. Позивач також вказувала, що вона неодноразово приходила до відповідача ОСОБА_7 з метою забрати свої речі, а саме: м'який куточок, вартістю 2700,00 грн; кухонний гарнітур «Аліна», вартістю 1700,00 грн; картину, вартістю 300,00 грн, які були придбані нею особисто і це підтверджено рішенням Томашпільського районного суду від 08 жовтня 2013 року, однак відповідач не давав їй такої можливості.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд витребувати у відповідача ОСОБА_7 та повернути їй вказані речі, а в разі відсутності майна або приведення його в неробочий (зіпсований) стан, стягнути з відповідача ОСОБА_7 на її користь грошову компенсацію в розмірі 4700,00 грн.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року і вирішення справи по суті позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Судами встановлено, що ОСОБА_8 є онукою ОСОБА_6

ОСОБА_8 розірвала шлюб з відповідачем ОСОБА_7 відповідно до рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 15 березня 2011 року, яке набрало законної сили 24 березня 2011 року.

Судами також установлено, що між колишнім подружжям ОСОБА_8 та ОСОБА_7 майно поділено, відповідно до рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2013 року, на яке посилається позивач. Рішення суду першої інстанції скасовано рішенням апеляційного суду Вінницької області від 22 листопада 2013 року з ухваленням нового рішення у справі.

Крім того, заперечуючи проти позову, відповідач просив суд застосувати у справі строк позовної давності, посилаючись на те, що про порушення своїх прав позивач дізналась із рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 15 березня 2011 року, яке набрало законної сили 24 березня 2011 року, про розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не надано доказів порушення її прав відповідачем, оскільки у рішенні апеляційного суду Вінницької області від 22 листопада 2013 року, що набрало законної сили, не зазначено будь-яких відомостей щодо майна позивача ОСОБА_6, яке було передано подружжю ОСОБА_8 та ОСОБА_7, що спростовує позовні вимоги позивача. Крім того, суди вважали за можливе застосувати у справі положення закону щодо строку позовної давності, у зв'язку з тим, що про порушення своїх прав позивач могла дізнатися із рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 15 березня 2011 року, що набрало законної сили 24 березня 2011 року і яким розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Проте, з висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення судів не відповідають з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 статті 215 ЦПК України у мотивувальній частині рішення мають зазначатися мотиви, з яких суд вважає встановленими наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення сторін у справі. Тобто у цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті справи, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Позов заявлено з тих підстав, що ОСОБА_6 є власницею спірного майна, а саме: м'якого куточку, вартістю 2700,00 грн, кухонного гарнітура «Аліна», вартістю 1700,00 грн, картини, вартістю 300,00 грн, які були придбані нею, що підтверджується відповідними накладними та товарним чеком. Позивач вказувала на те, що спірне майно передано для тимчасового користування подружжю ОСОБА_8 та ОСОБА_7, а станом на момент розгляду справи, після поділу майна подружжя, відповідач відмовляється повертати це майно, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду.

У порушення вимог закону щодо змісту мотивувальної частини судового рішення, суди не дали оцінку всім доводам сторін у справі, не оцінили надані позивачем докази, а обмежилися лише висновком відносно того, що у рішенні апеляційного суду Вінницької області від 22 листопада 2013 року у справі щодо поділу майна подружжя не зазначено будь-якого майна ОСОБА_6

Крім того, не можна також погодитись із висновком судів про застосування положення закону щодо позовної давності.

Поняття позовної давності, підстави та наслідки її застосування визначені главою 19 ЦК України.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Підставою для відмови у позові є сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі (частина 4 статті 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 15 березня 2011 року, яке набрало законної сили 24 березня 2011 року, розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Позов про поділ майна подружжя подано ОСОБА_8 у червні 2013 року. Питання щодо поділу майна подружжя вирішено рішенням апеляційного суду Вінницької області від 22 листопада 2013 року.

Звертаючись до суду із даним позовом 17 жовтня 2014 року, ОСОБА_6 посилалась на те, що спірне майно належить їй на праві власності і було передано подружжю ОСОБА_8 у тимчасове користування, а про порушення своїх прав вона дізналась при розгляді справи про поділ майна вказаного подружжя з ухвалених у вказаній справі судових рішень.

Заперечуючи проти позову, відповідач просив суд застосувати у справі строк позовної давності, посилаючись на те, що про порушення своїх прав позивач дізналась із рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 15 березня 2011 року, яке набрало законної сили 24 березня 2011 року, однак доказів на підтвердження зазначеного суду не надав.

У порушення положень статей 213, 214, 303, 315 ЦПК України, вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій на зазначене уваги не звернули, належним чином не аргументували можливість застосування строку позовної давності з підстав, що вказані в запереченнях ОСОБА_7

Крім того, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Без врахування зазначеного, суди передчасно відмовили у позові з підстав його недоведеності та з підстав пропуску позовної давності, які є взаємовиключними підставами для відмови у позові.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2014 року та ухвала апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року підлягають скасуванню з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта
Судді:В.І. Журавель
О.В. Закропивний
В.А. Черненко
С.П. Штелик