Справа № 562/342/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н

06.05.2015року Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Шуляка А.С.

при секретарі Солдатовій О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Здолбунів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, -

встановив:

В поданій до суду заяві позивачка вказує на те, що рішенням Здолбунівського районного суду від 24.01.2005 р. з відповідача на її користь було стягнуто 22528,00грн. На даний час відповідач свої зобов'язання виконав частково та сплатив їй лише1791,00 грн., а тому вона має право стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Просить стягнути з відповідача на її користь 20866,36 грн. інфляційних нарахувань та 5290,49 грн.

В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали та просять задовільнити їх в повному обсязі

Відповідач в судове засідання не з'явився хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Позивачка не заперечила щодо заочного розгляду справи.

З урахуванням думки позивачки та її представника, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та ухвалення заочного рішення так, як відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і про причини неявки не повідомив.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 1046 ч.1 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів /суму позики/. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 15 червня 2003 року між позивачкою та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого вона передала відповідачу 2320 доларів США та 10000 грн., а останній взяв їх і зобов'язувався повернути до першої вимоги в повному обсязі, однак свого зобов'язання не виконав.

Нормами Закону від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24.01.2005 року, яким з відповідача на її користь було стягнуто 22528,00грн. боргу за договором позики від 15 червня 2003 року в національній валюті..

Проте, таке посилання є безпідставним, оскільки дана обставина не має правового значення, оскільки норми ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на невиконання судового рішення.

Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

За таких обставин, сума індексу інфляції підлягає стягненню лише з суми боргу визначеній в договорі позики в національній валюті, а саме з 10000 грн., а три проценти річних з всієї суми боргу.

Отже з відповідача на користь позивачки слід стягнути суму індексу інфляції в розмірі 10062грн.38коп. та 2551грн.23коп. три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання згідно договору позики від 15 червня 2003 року.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213, 215, 224 ЦПК України, на підставі ст.ст. 509, 599, 625 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму індексу інфляції в розмірі 10062грн.38коп. та 2551грн.23коп. три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання згідно договору позики від 15 червня 2003 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуто Здолбунівським районним судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення, на заочне рішення, може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя