Справа № 358/1847/13-ц Головуючий у І інстанції Корбут В. М .
Провадження № 22-ц/780/2348/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 26 19.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Іванової І.В.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення Богуславського районного суду Київської області від 10 лютого 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 13 січня 2006 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №017-13/01-2006 А, згідно умов якого позивач надав ОСОБА_2 у тимчасове користування кредит на загальну суму 43 541 грн. строком до 13 січня 2012 року з платою за користування кредитом у розмірі 15,5% річних, а відповідач 1 зобов'язався повернути кредит та відсотки за користування кредитом відповідно до графіка.

З метою забезпечення виконання зобов'язань, передбачених вищевказаним договором, 13 січня 2006 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки №017-13/01-2006 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов'язався відповідати у повному обсязі перед позивачем за невиконання ОСОБА_2 зобов'язань, що виникли з договору. Відповідальність відповідача 1 та відповідача 2 є солідарною.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Протее ОСОБА_2 всупереч умовам договору не здійснював платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованих процентах, чим порушив взяті на себе договірні зобов'язання. Внаслідок цього станом на 22 серпня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 47 383 грн. 21 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 29 648 грн. 38 коп. та заборгованості по відсотках за користування кредитом - 17 734 грн. 83 коп. На адресу відповідача позивачем було направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, але ця вимога була проігнорована і заборгованість не погашена.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь заборгованість у сумі 47 383 грн. 21 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 473 грн. 83 коп.

Під час судового засідання до початку розгляду справи по суті представник позивача ОСОБА_4 звернувся із заявою про збільшення позовних вимог відповідно до якої просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість, яка утворилась станом на 13 грудня 2013 року у загальній сумі 78 819 грн. 13 коп., що складається із: заборгованості за кредитом - 29648 грн. 38 коп.; заборгованості по процентах за користування кредитом - 42 234 грн. 54 коп.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 4 266 грн. 52 коп.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах - 2 669 грн. 69 коп. та судового збору у розмірі 788 грн. 20 коп.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 10 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користьПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 090 грн. 41 коп. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 470 грн. 87 коп., а всього - 47 561 грн. 28 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Також розстрочено виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 47090 грн. 41 коп. терміном на 24 місяці шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 1962 грн. 10 коп. не пізніше 25 числа кожного місяця на р/р № 0113, МФО 351005, .

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 січня 2006 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір, згідно умов якого позивач повинен надати відповідачу 1 у тимчасове користування кредит у сумі 43 541 грн. строком до 13 січня 2012 року з платою за користування кредитом у розмірі 15,5% річних, а відповідач 1 зобов'язався повернути кредит та відсотки за користування кредитом у відповідності до графіка (т.1 а.с.15-22). З метою забезпечення виконання зобов'язань, передбачених вищевказаним договором, 13 січня 2006 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено Договір поруки, відповідно до умов якого відповідач 2 зобов'язався відповідати у повному обсязі перед позивачем за не виконання відповідачем 1 зобов'язань, що виникли з договору.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, 05 листопада 2013 року представник позивача ОСОБА_5 звернувшись до суду з даним позовом на підтвердження позовних вимог надав суду в якості доказу довідку про розрахунок заборгованості за кредитом (т.1,а.с.6-14), згідно якої вбачається, що станом на 22 серпня 2013 року утворилась заборгованість у загальній сумі 47 383 грн. 21 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 29648 грн. 38 коп. та заборгованості по відсотках за користування кредитом - 17734 грн. 83 коп.

Під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_6 звернувшись із заявою про збільшення позовних вимог, згідно якої просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у загальній сумі 78819 грн. 13 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 29648 грн. 38 коп..; заборгованості по процентах за користування кредитом - 42234 грн. 54 коп.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 4266 грн. 52 коп.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах - 2669 грн. 69 коп., що утворилася станом на 13 грудня 2013 року.

На підтвердження збільшеного розміру заборгованості в якості доказу надав суду лише довідку-розрахунок (т.1, а.с.76-90).

Аналізуючи надані довідки про розрахунок заборгованості, судом вірно встановлено, що на підставі першого розрахунку за період від 13 січня 2006 року до 22 серпня 2013 року, тобто за 7 років і 7 місяців виникла заборгованість у загальній сумі 47383 грн. 21 коп., а на підставі другого розрахунку за період від 13 січня 2006 року до 13 грудня 2013 року, тобто за 7 років і 11 місяців виникла заборгованість у загальній сумі 78819 грн. 13 коп. і таким чином розмір заборгованості за останні 4 місяці, а саме від 22 серпня 2013 року до 13 грудня 2013 року виріс майже вдвічі, що не могло вважатись об'єктивним та вірним, оскільки суду не було надано первинних бухгалтерських документів.

Крім того, вищевказані довідки про розрахунок заборгованості, які підписані в першому випадку старшим менеджером ОСОБА_7 (т.1, а.с.14), а в другому випадку представником Банку ОСОБА_8 (т.1, а.с.90) не були визнані судом, як належні та достовірні докази на підтвердження розміру заборгованості за кредитом, оскільки ці довідки про розрахунок заборгованості належним чином не посвідчені, не є платіжними документами, а особи, які їх складали та підписали, не попереджувалися про відповідальність за надання завідомо неправдивої інформації суду та є зацікавленими особами у винесенні судового рішення на користь позивача.

У зв'язку з наведеним відповідачі не погодились з розміром заборгованості в сумі 78 819 грн. 13 коп. і за їх клопотанням судом було призначено судово-економічну експертизу.

Згідно висновку судово-економічної експертизи №0792 від 24 березня 2014 року вбачається, що:

-за наявними матеріалами видача ПАТ «УкрСиббанком» та отримання позичальником ОСОБА_2 кредиту у сумі 43541 грн. за договором кредиту №017-13/01-2006А від 13 січня 2006 року документально не підтверджено;

-за умови, що кредит був фактично виданий, в межах наявних документів встановлено, що сума заборгованості, яка нарахована Банком за договором №017-13/01-2006А від 13.01.2006 року, станом на 13.12.2013 року, документально підтверджена частково, а саме в частині суми 47090 грн. 41 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 24596 грн. 15 коп..; заборгованості по процентах за користування кредитом - 16905 грн. 40 коп.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 3278 грн. 36 коп.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах - 2310 грн. 50 коп. (т.1, а.с.132,133).

Згідно висновку додаткової судово-економічної експертизи №1-14/11 від 14 листопада 2014 року (т.2, а.с.48-70) вбачається, що:

-в представлених на дослідження матеріалах відсутні будь-які документи, в тому числі первинні, які б документально підтверджували видачу ПАТ «УкрСиббанк» та отримання ОСОБА_2 кредиту, у зв'язку з чим документально підтвердити видачу ПАТ «УкрСиббанк» та отримання ОСОБА_2 кредиту у сумі 43541 грн. відповідно до договору про надання споживчого кредиту №017-13/01-2006А від 13 січня 2006 року не було можливим.

-за результатами дослідження документально підтвердити загальну суму заборгованості у розмірі 78819 грн. 13 коп., заборгованість за кредитом у сумі 29648 грн. 38 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 42234 грн. 54 коп., розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у сумі 4266 грн. 52 коп., розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах у сумі 2669 грн. 69 коп., які визначені ПАТ «УкрСиббанк», що утворились начебто станом на 13 грудня 2013 року у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання споживчого кредиту №017-13/01-2006А від 13 січня 2006 року теж не було можливим за обставин, наведених в дослідницькій частині (т.2 а.с.68,69).

Твердження ж представника позивача ОСОБА_5 про те, що Банк не надавав документів, які витребувала експертна установа, оскільки від суду не надходило ні запиту, ні ухвали про надання відповідних документів є надуманими та такими, що не відповідали дійсності. по наступним підставам:

Судом першої інстанції також вірно не було прийнято до уваги твердження представника позивача про те, що судом не виносилась ухвала про надання у розпорядження експертної установі відповідних документів, які перебувають у Банку, оскільки це не відповідає дійсності.

Крім того, ініціатором проведення повторної судово-бухгалтерської експертизи була представник позивача ОСОБА_5, яка не погодилась з висновками судово-бухгалтерської експертизи №0792 від 24.03.2014 року, посилаючись на те, що у розпорядженні експерта не було всіх необхідних документів, які є у Банку.

Тому судом першої інстанції вірно зазначено, що позивач отримавши клопотання експерта про забезпечення матеріалами, які необхідні для надання висновку судово-економічної експертизи від 10 жовтня 2014 року (т.2 а.с.42) та достовірно знаючи про ухвалу суду від 16 липня 2014 року і положення ст.ст.10,60 ЦПК України, зобов'язаний був надати у розпорядження експертної установи всі документи, які витребував експерт для того, щоб довести свої позовні вимоги.

Згідно ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 ЦПК України.

Суд вірно вважав, що позивачем не надано належних та достовірних доказів щодо задоволення вимоги про стягнення заборгованості за кредитом у загальній сумі 78819 грн. 13 коп.

Проте, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні погодився з висновками судово-бухгалтерської експертизи №0792 від 24 березня 2014 року та фактично визнав, що він отримав від позивача кредит, сплачував кошти по мірі можливості, але у зв'язку з фінансовими проблемами, які виникли у нього припинив сплачувати кошти, і тому станом на 13 грудня 2013 року у нього утворилась заборгованість перед позивачем у загальній сумі 47090 грн. 41 коп., то з огляду на викладене суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, задовольнивши вимоги позивача частково, тобто у розмірі, якій фактично визнав ОСОБА_2

Відповідно до положень ст.217 ЦПК України суд який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Судом першої інстанції було правильно враховано те, що відповідач ОСОБА_2 не працює і тому на час винесення судового рішення ніяких доходів не отримує, має на утриманні від першого шлюбу шестеро дітей, із яких старший син ОСОБА_9 є інвалідом другою групи, перебуваючи на обліку у лікаря онколога, на утримання інших неповнолітніх дітей зобов'язаний сплачувати аліменти у розмірі 1/2 частини своїх доходів, має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 107 677 грн. 50 коп. Крім того, будучи на даний час у шлюбі другий раз проживає та утримує разом з чотирма малолітніми дітьми та дружиною, яка перебуває у декретній відпустці і отримує державну допомогу у середньому розмірі 800 грн. на місяць ( т.2 а. с. 127- 142). Тому в разі стягнення заборгованості в повному обсязі без розстрочки це поставить його у тяжке матеріальне становище. На підставі викладеного суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо розстрочення виконання рішення на 24 місяці.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні,

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" відхилити.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 10 лютого 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Іванова І.В.