У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів: Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
за участі: ОСОБА_6 та його представника - ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа - Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», про визнання договору дійсним та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 23 березня 2009 року між ним та ОСОБА_8 укладений договір купівлі-продажу авто-мийки загальною площею 452,74 кв. м. Ціна продажу була визначена за домовленістю сторін у розмірі 1 500 000 грн, які позивач зобов'язався сплатити таким чином: 500 тис. грн - у десятиденний строк після підписання цього договору, 500 тис. грн - у десятиденний строк після сплати першої суми і 500 тис. грн у момент нотаріального посвідчення договору. При укладанні договору купівлі-продажу сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору протягом 30 календарних днів з моменту сплати 1 млн грн, тобто не пізніше 07 травня 2009 року.

Позивач, виконуючи умови договору купівлі-продажу, 30 березня та 07 квітня 2009 року передав відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 1 млн грн. Відповідач на порушення взятих на себе умовами договору зобов'язань на неодноразові вимоги позивача нотаріально посвідчити договір відмовлявся.

Просив визнати дійсним договір купівлі-продажу від 23 березня 2009 року та зобов'язати Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» зареєструвати його право власності на нежитлове приміщення - авто-мийку літ. «А», що знаходиться на Дніпровський набережній, 22 у м. Києві.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 серпня 2009 року позов задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу авто-мийки площею 452,74 кв. м, що розташована на Дніпровський набережній, 22 у м. Києві. Зобов'язано Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» зареєструвати право власності ОСОБА_6 на нежитлове приміщення - авто-мийку літ. «А», що знаходиться на Дніпровський набережній, 22 у м. Києві. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 серпня 2009 року скасовано, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 45 ЦПК України у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, прокурор, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. Прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19 серпня 2009 року Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення про задоволення позову ОСОБА_6

16 квітня 2015 року до суду звернувся прокурор Дарницького району м. Києва Надід О. з апеляційною скаргою на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 серпня 2009 року. В апеляційній скарзі прокурор порушував питання про поновлення строку на апеляційне оскарження (а. с. 58−65).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року заяву прокурора Дарницького району м. Києва з інтересах держави в особі Київської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено прокурору Дарницького району м. Києва строк на апеляційне оскарження рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 серпня 2009 року, відкрито апеляційне провадження у справі.

Поновлюючи строк на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції керувався тим, що прокуратура Дарницького району м. Києва до участі у справі не залучалася, ознайомилася з її матеріалами 16 квітня 2015 року, про що свідчить розписка у матеріалах справи, відсутність у сторони повного тексту рішення унеможливлює мотивування апеляційної скарги, що є її обов'язковим елементом відповідно до вимог ст. 295 ЦПК України, тому підстави для поновлення такого строку є поважними.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів не погоджується.

Відповідно до ч. 3 ст. 297 ЦПК України незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення (ч. 3 ст. 297 у редакції Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI).

Як убачається із пояснювальної записки до проекту Закону України № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», метою вказаного закону було обмеження шляхів зловживання учасниками своїми процесуальними правами та забезпечення державою стабільності відносин, які виникають на підставі судових рішень.

Стабільність судового рішення як його правова характеристика є гарантією його правової дії, його правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у низці своїх рішень, зокрема, у справі «Брумареску проти Румунії» від 28 жовтня 1999 року, у справі «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 року, у справі «Праведна проти Росії» від 18 листопада 2004 року, у справі «Радчіков проти Росії» від 24 травня 2007 року, у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, у справі «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, у справі «Волосюк проти України» від 29 червня 2006 року виводить такий принцип права як «принцип правової визначеності», який вимагає, щоб «остаточне рішення суду не ставилося під питання». Це означає, що суд та інші органи державної влади після ухвалення остаточного рішення не мають права на звернення на перегляд рішення суду, що стосується також посадових осіб органів державної влади, які участі у справі не брали. Тобто повторний розгляд справи по суті саме за зверненням органів влади чи місцевого самоврядування, а також їх посадових осіб є порушенням принципу правової визначеності.

Апеляційне провадження - одна із стадій цивільного судочинства, яка перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень судів першої інстанції, що не набрали законної сили. Суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що у випадку відсутності права на поновлення строку на апеляційне оскарження у випадках, прямо передбачених цивільним процесуальним законом, рішення суду першої інстанції є таким, що набрало законної сили, а отже, мали визначитися, чи є таке рішення предметом перегляду судом саме апеляційної інстанції.

Оскільки на день подачі прокуратурою Дарницького району м. Києва апеляційної скарга - 16 квітня 2015 року - була чинною редакція ч. 3 ст. 297 ЦПК України, відповідно до якої встановлено преклюзивний річний строк на апеляційне оскарження судових рішень прокурором незалежно від причин поважності пропуску такого строку, апеляційну скаргу подано прокуратурою після спливу більш ніж 5 років, тому строк на апеляційне оскарження був поновлений та апеляційна скарга прийнята безпідставно.

Апеляційний суд на вказані вимоги закону уваги не звернув, норм процесуального права не дотримався, тому рішення апеляційного суду не може вважатися законним і обґрунтованим і має бути скасоване з передачею справи до апеляційного суду для вирішення питання про можливість продовження апеляційного розгляду.

Керуючись статтями 333, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для вирішення питання про можливість продовження апеляційного розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А. Горелкіна
Судді: Є.П. Євграфова
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік