У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Чорнобильавтосервіс» про визнання права власності, за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Чорнобильавтосервіс» до ОСОБА_3 про розірвання договору та визнання права власності, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Чорнобильавтосервіс» на рішення апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 1/5 частину нежитлового приміщення, площею 61,28 кв. м, що розташоване у АДРЕСА_1, загальною площею 306,4 кв. м, що складається з: літера «А»: 1 - основна - 112,7 кв. м, 2 - основна - 146,2 кв. м, 3 - підсобна - 47,5 кв. м.

Позов мотивовано тим, що 30 березня 2009 року між ОСОБА_3 (пайовик) та ТОВ «Чорнобильавтосервіс» (замовник) було укладеного договір часткової (пайової) участі. За умовами даного договору ОСОБА_3 зобов'язувався одержати дозвіл на виконання будівельних робіт та сплатити пайовий внесок - 250 000 грн у діяльність, яка спрямована на впорядкування площ об'єкту, технічне переоснащення, покращення умов експлуатації, підвищення техніко-економічного рівня, капітальний ремонт об'єкту, яким згідно п.2.1 договору є нежитлове приміщення загальною площею 306,4 кв. м, з усіма його приналежностями, в тому числі інженерними мережами і комунікаціями. Разом з тим, відповідач не надавав ОСОБА_3 можливості виконати зобов'язання по договору, не повідомив про завершення будівельних робіт. Після укладення договору ОСОБА_3 неодноразово намагався виконати зобов'язання визначені договором - сплатити пайовий внесок у розмірі 250000 грн, але відповідач не надав можливості виконати зобов'язання. Оскільки, відповідачем не виконано умов договору часткової (пайової) участі, позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Відповідач подав зустрічний позов, в якому просив розірвати договір часткової (пайової) участі від 30 березня 2009 року, укладений між ТОВ «Чорнобильавтосервіс» та ОСОБА_3; визнати за ТОВ «Чорнобильавтосервіс» право власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 306,4 кв. м, що складається з літери «А»: 1 - основна - 112,7 кв. м, 2 - основна 146,2 кв. м, 3 - підсобна - 47,5 кв. м.

Зустрічний позов мотивовано тим, що 30 березня 2009 року між ОСОБА_3 (пайовик) та ТОВ «Чорнобильавтосервіс» (замовник) було укладеного договір часткової (пайової) участі. Згідно п.1.5. договору - після завершення проекту замовник та пайовик окремо набувають право власності на відповідні частини об'єкту, в розмірі та в порядку, визначеному в статті 6 цього договору, зокрема ОСОБА_3 має набути право власності на 61,28 кв.м площі об'єкту. В порушення умов договору, внесення ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 250 000 гривень в порядку та на умовах визначених даним договором не здійснювалось. ТОВ «Чорнобильавтосервіс» здійснило фінансування проекту самостійно. На кінець березня 2011 року будівельні роботи нежитлового приміщення були закінчені. Крім того, ОСОБА_3 не виконав зобов'язання та не одержав дозвіл на виконання будівельних робіт.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2013 року в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Розірвано договір часткової (пайової) участі від 30 березня 2009 року, укладений між ТОВ «Чорнобильавтосервіс» та ОСОБА_3 Визнано за ТОВ «Чорнобильавтосервіс» право власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа 306,4 кв. м, що складається з літери «А»: 1 - основна - 112,7 кв. м, 2 - основна 146,2 кв. м, 3 - підсобна - 47,5 кв.м. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2015 року апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_5 задоволено. Рішення місцевого суду в частині визнання за ТОВ «Чорнобильавтосервіс» права власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 скасовано з ухваленням в цій частині нового рішення. У задоволенні зустрічного позову про визнання за ТОВ «Чорнобильавтосервіс» права власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ТОВ «Чорнобльавтосервіс», не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи зустрічний позов, посилаючись на положення ст.ст. 376, 392, 509, 526, 651 ЦК України, виходив з того, що ОСОБА_3 істотно порушив зобов'язання по договору про часткову (пайову) участь від 30 березня 2009 року, зокрема зобов`язання щодо внесення грошових коштів в сумі 250 000 грн та щодо одержання дозволу на виконання будівельних робіт не виконав. У зв'язку із чим, позовні вимоги про розірвання даного договору підлягають задоволенню. Встановивши, що спірний об'єкт нерухомості - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 306,4 кв. м, знаходиться в задовільному стані, величина будівельної готовності нежитлової будівлі становить 100%, суд дійшов висновку про наявність підстав для визання за ТОВ «Чорнобильавтострой» права власності на це майно на підставі ст.ст.392, 376 ЦК України.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині визнання за ТОВ «Чорнобильавтосервіс» права власності на об'єкт нерухомого майна з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що між ТОВ «Чорнобильавтосервіс» та ОСОБА_3 наявні зобов'язальні правовідносини, які виникли із договору часткової (пайової) участі від 30 березня 2009 року. Ймовірні речові права ТОВ «Чорнобильавтосервіс» на павільйон не оспорювалися учасниками судового розгляду, а тому не підлягали захисту шляхом визнання права власності на майно. Право яке не виникало не може бути захищене у спосіб, передбачений ст. 392 ЦК України.

Крім того, з наявних у матеріалах справи копій судових рішень вбачається, що існує спір між ОСОБА_4 та ТОВ «Чорнобильавтосервіс» щодо орендованого майна (павільйону за адресою: АДРЕСА_1) та вкладених ОСОБА_4 в його відновлення коштів. Суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_4, ухвалив рішення про визнання за ТОВ «Чорнобильавтосервіс» права власності на нежитлове приміщення, чим вирішив питання про права та обов'язки ОСОБА_4 щодо спірного приміщення та вкладених ним коштів в відновлення даного приміщення.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції відповідають фактичним обставинам справи та зібраним у справі доказам, узгоджуються з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 березня 2009 року між ОСОБА_3 (пайовик) та ТОВ «Чорнобильавтосервіс» (замовник) було укладеного договір часткової (пайової-) участі.

За умовами даного договору ОСОБА_3 зобов'язувався одержати дозвіл на виконання будівельних робіт та сплатити пайовий внесок - 250 000 грн. у діяльність, яка спрямована на впорядкування площ об'єкту, технічне переоснащення, покращення умов експлуатації, підвищення техніко-економічного рівня, капітальний ремонт об'єкту, яким згідно п.2.1. договору є нежитловим приміщенням загальною площею 306,4 кв.м, що розташоване у м. Києві за адресою: АДРЕСА_1, з усіма його приналежностями, в тому числі інженерними мережами і комунікаціями.

Згідно п.1.5. договору - після завершення проекту замовник та пайовик окремо набувають право власності на відповідні частини об'єкту, в розмірі та в порядку, визначеному в статті 6 цього договору, зокрема ОСОБА_3 має набути право власності на 61,28 кв.м площі об'єкту.

Рішенням суду першої інстанції встановлено, що ТОВ «Комбек» передало ТОВ «Чорнобильавтосервіс» списаний з балансу павільйон на підставі договору від 3 жовтня 2005 року, зі змісту якого вбачається, що від імені ТОВ «Комбек» він підписаний директором товариства ОСОБА_6.

Разом з тим, в ході апеляційного розгляду встановлено, що ТОВ «Комбек» не було власником павільйону, а лише орендувало його у ОСОБА_6 на підставі договору оренди № 11 від 20 липня 1996 року. Право власності ОСОБА_6, на момент укладення договору оренди, підтверджувалося договором № 48 купівлі-продажу Павільйону від 16 липня 1996 року.

18 вересня 2008року ОСОБА_7 купив павільйон у ОСОБА_6, про що між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, в момент укладення якого нотаріусом перевірено особи продавця та покупця, їх повноваження та правовстановлюючий документ про право власності ОСОБА_6 на зазначене майно.

Таким чином, власником спірного павільйону був ОСОБА_6, тому ТОВ «Комбек» не могло передавати його ТОВ «Чорнобильавтосервіс» у 2013 році, оскільки не було власником цього майна. Місцевим судом помилково встановлено факт передачі ТОВ «Комбек» ТОВ «Чорнобильавтосервіс» спірного павільйону.

Частиною 2 статті 319 ЦК України, передбачено, що дії щодо майна, які не суперечать закону має право вчиняти власник.

Відповідно до вимог ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З урахуванням того, що відповідно до статті 328 ЦК набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд апеляційної інстанції, при застосуванні цієї норми, правильно встановивши, що між ТОВ «Чорнобильавтосервіс» та ОСОБА_3 наявні зобов'язальні правовідносини, які виникли із договору часткової (пайової) участі від 30 березня 2009 року, ймовірні речові права ТОВ «Чорнобильавтосервіс» на павільйон не оспорювалися особами які брали участь у справі, тому такі права не підлягали захисту шляхом визнання права власності на майно.

Суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення вимог позову ТОВ «Чорнобильавтосервіс» про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна.

При встановлені фактичних обставин справи судом апеляційної інстанції не було порушено норми процесуального права, а при ухваленні судового рішення правильно застосовано норми матеріального права

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи апеляційним судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну товариства з обмеженою відповідальністю «Чорнобильавтосервіс» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська