У х в а л а

30 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Касьяна О.П.,Карпенко С.О., Олійник А.С.,
розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали колегії суддів судової палат у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного нотаріуса київського міського нотаріального округу Башлай Дар'ї Іванівни, третя особа - ОСОБА_6, про визнання іпотеки припиненою, зобов'язання вчинити дії, та за позовом ОСОБА_6 до приватного нотаріуса київського міського нотаріального округу Башлай Дар'ї Іванівни, Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа − ОСОБА_7, про визнання договору іпотеки припиненим й зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду із позовом, у якому просило у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_9 шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною у розмірі 336 000 грн.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 31 січня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6 укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL 1581 та додаткову угоду до нього № ВL 1581/К-1, за умовами якого банк надав кредит у сумі 370 000 доларів США строком до 01 січня 2028 року зі сплатою 11, 5 % річних.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_7 31 січня 2008 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, в м. Києві, що належить ОСОБА_7 на праві власності.

ОСОБА_6 умови договору належним чином не виконувала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка становить 2 992 065 грн 98 коп. в тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 2 882 999 грн 84 коп., заборгованість зі сплати процентів 109 066 грн 14 коп.

У червні 2013 року ОСОБА_7, звернувся до суду та з урахуванням зміни позовних вимог, просив суд визнати припиненою іпотеку з тих підстав, що рішенням суду кредитний договір було розірвано, тому іпотека припинилась, та зобов'язати вчинити дії.

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 з урахуванням зміни позовних вимог, просила суд визнати іпотеку припиненою та зобов'язати вчинити певні дії.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року, позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед ПАТ «Універсал Банк» за генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL 1581 та додатковою угодою до нього № ВL 1581/К-1 у сумі 2 992 065 грн 98 коп., що складається з заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 2 882 999 грн 84 коп., заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 109 066 грн 14 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_7, шляхом проведення прилюдних торгів визначивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у сумі 420 331 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_10 відмовлено.

У задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_11 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року касаційні скарги ОСОБА_11 та ОСОБА_10 відхилено, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

У березні 2015 року ОСОБА_6 подала заяву про перегляд цієї ухвали з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник зазначає:

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року у справі про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року у справі про відшкодування майнової та моральної шкоди,

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2011 року у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором,

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 січня 2014 року у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором,

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, якими судові рішення судів попередніх інстанцій скасовані, а справи направлені на новий розгляд;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року у справі про звернення стягнення на предмет застави, якою відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі на рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду про відмову у задоволенні позову;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2013 року у справі про визнання нечинними договорів та зняття з-під арешту, якою судові рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у визнанні договорів застави, іпотеки та поруки нечинними скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, у решті судові рішення залишені без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін;

- постанову Верховного Суду України від 17 квітня 2007 року у справі про розірвання договору дарування та визнання договору припиненим, якою постанову Вищого господарського суду України скасовано, постанову апеляційного господарського суду залишено в силі;

- постанову Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13.

На обґрунтування заяви про перегляд заявник посилається на ті обставини, що судом касаційної інстанції при вирішенні подібних спорів неоднаково застосовані норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 261, 593, 653, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, ст. 28 Закону України «Про заставу» та ч. 5 ст. 3, ст. 17 Закону України «Про іпотеку», що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Перевіривши доводи заяви, зміст судових рішень, на які посилається заявник, та судового рішення, про перегляд якого подана заява, колегія суддів дійшла висновку, що справу потрібно допустити до провадження Верховного Суду України з таких підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах потрібно розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту ухвали суду касаційної інстанції, про перегляд якої подана заява, вбачається, що суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відповідачі не сплатили в повному обсязі заборгованість за кредитним договором, що є підставою для задоволення вимог банку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому встановив, що рішенням суду, яке набрало законної сили, кредитний договір був розірваний, однак вважав, що іпотека не припинилась, оскільки при розірванні кредитного договору кредитні зобов'язання боржника не припиняються і він зобов'язаний повернути банку суму кредиту, а договір вважається припиненим з моменту сплати всіх сум, тому підстав вважати договір іпотеки припиненим та задоволення зустрічних позовів немає.

Разом із тим, зі змісту, зокрема, ухвали суду касаційної інстанції від 16 липня 2014 року, на яку посилається заявник, як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах вбачається, що суд касаційної інстанції погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій про те, що підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні, оскільки рішенням суду, що набрало законної сили, кредитний договір був розірваний, а відтак основне зобов'язання припинено (ст. 653 ЦК України), тому відповідно до ч. 5 ст. 3, ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» договір іпотеки, що забезпечував його виконання, також припинився.

Отже, суди касаційної інстанції, встановивши однакові обставин справ дійшли протилежних висновків про припинення договору іпотеки з розірванням кредитного договору, а відтак і наявність та відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин наведені заявником доводи містять ознаки, які згідно з вимогами статті 355 ЦПК України є підставою для перегляду судових рішень суду касаційної інстанції, тому справу потрібно допустити до провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного нотаріуса київського міського нотаріального округу Башлай Дар'ї Іванівни, третя особа - ОСОБА_6, про визнання іпотеки припиненою, зобов'язання вчинити дії, та за позовом ОСОБА_6 до приватного нотаріуса київського міського нотаріального округу Башлай Дар'ї Іванівни, Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа − ОСОБА_7, про визнання договору іпотеки припиненим й зобов'язання вчинити дії, за заявою ОСОБА_11 про перегляд ухвали колегії суддів судової палат у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року допустити до провадження Верховного Суду України.

Ухвалу про допуск справи до провадження разом із заявою про перегляд судового рішення та доданими до неї матеріалами надіслати до Верховного Суду України протягом п'яти днів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: М.В. Дем'яносов

О.П. Касьян

С.О. Карпенко

А.С. Олійник