Справа №484/1123/15-ц 28.05.2015 28.05.2015 28.05.2015
Провадження № 22ц- 784/1360/15 Головуючий у 1-й інстанції Мельничук О.В. Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем України

28 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі Романенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом на неправомірні дії працівників Первомайського управління газового господарства.

Ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 березня 2015 року позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків, а ухвалою судді того ж суду від 20 квітня 2015 року визнана неподаною і повернута позивачу.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_2 без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в порушення ст..119 ЦПК України не зрозуміло виклав зміст позовних вимог, не надав доказів на підтвердження обставин щодо наявності договірних відносин між сторонами, належності позивачу квартири, яка була відключена відповідачем від газопостачання та осіб, що у ній проживають.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 не виконав вимоги суду щодо недоліків позовної заяви, то є підстави вважати її неподаною та повернути позивачеві.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

При вирішенні питання про прийняття заяви суд перевіряє, чи має заявник відповідно до ст..5 ЦПК України право на порушення справи, чи відповідають форма і зміст заяви вимогам закону, чи дотримані правила підсудності та чи не має інших, встановлених законом, перешкод для порушення справи в суді.

Відповідно до пунктів 5, 6 ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

З метою забезпечення правильного вирішення справи у встановлені законом строки суд відповідно до ст..130 ЦПК України вправі призначити попереднє судове засідання, в якому зокрема, уточнити позовні вимоги, визначити факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню; з'ясовувати, які докази подані чи подаються на попередньому судовому засіданні кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень щодо невизнаних обставин. За клопотанням осіб, які беруть участь у справі, суд вирішує питання про витребування доказів.

Отже, за змістом пунктів 3, 5, 6 ч.2 ст. 119, ст. ст.10,11,31 ЦПК України саме позивач обґрунтовує свої вимоги з викладом обставин та зазначенням доказів, що підтверджують ці обставини. Саме по собі не надання доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови у задоволенні позову по суті, а не визнання позовної заяви неподаною.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_2 без руху та повертаючи її як неподану, суд не врахував вказані положення ст. ст. 119,130 ЦПК України.

Що стосується зазначення в позовній заяві неналежного відповідача, то суддя не має права давати оцінку зазначеному позивачем складу осіб, які братимуть участь у справі і ставити залежно від цього вирішення питання про прийняття позовної заяви, оскільки положеннями ст..33 ЦПК України визначено порядок заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача, яким позивач вправі скористатися при розгляді справи.

Крім цього, повертаючи позовну заяву як неподану суд зазначив, що ОСОБА_2 не сплачено судовий збір, оскільки в заяві про звільнення від сплати судового збору позивач не зазначив обґрунтувань при посиланні на Закон України «Про захист прав споживачів», а Декрет КМУ «Про державне мито» від 19 листопада 1993 року, на який посилається позивач, на час звернення до суду з даним позовом втратив чинність.

Однак таке теж не може бути підставою для визнання позовної заяви неподаною, з огляду на те, що судді належало б в передбаченому ст.ст. 82,209,210 ЦПК України порядку розглянути питання про наявність або відсутність підстав для звільнення від сплати судового збору з постановленням відповідної ухвали.

Встановлене свідчить про необґрунтованість оскаржуваної ухвали та необхідність її скасування у відповідності до вимог ст..312 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 квітня 2015 року скасувати, а позовну заяву ОСОБА_2 повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді