У Х В А Л А

18 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Горелкіної Н.А.,Остапчука Д.О.,
Касьяна О.П.Ситнік О.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2007 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 аліменти на сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 150 грн щомісячно.

Оскільки рішення суду про стягнення аліментів відповідачем виконувалося не у повному обсязі, просила стягнути з ОСОБА_6 пеню за несплату аліментів у розмірі 26 779 грн 10 коп.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 березня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 пеню за несвоєчасну сплату аліментів на сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1350 грн. У іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 18 червня 2014 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 березня 2014 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 пеню за несвоєчасну сплату аліментів на сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 26 779 грн 10 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 18 червня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 18 листопада 2014 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 березня 2014 року скасовано, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 пеню за несвоєчасну сплату аліментів на сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01 вересня 2008 року по 31 серпня 2013 року у розмірі 26 779 грн 10 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року відмовлено ОСОБА_6 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Полтавської області від 18 листопада 2014 року.

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: ст. 196 СК України.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про стягнення заборгованої зі сплати аліментів та пеню за час прострочення аліментів;

− ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 лютого 2012 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів;

− ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про стягнення заборгованості та пені з виплати аліментів;

− ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2012 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про зміну розміру аліментів та стягнення заборгованості з аліментів;

− ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про зміну розміру аліментів та за зустрічним позовом про позбавлення батьківських прав, стягнення заборгованості зі сплати аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції про задоволення позову, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 29 січня 2015 року, яку просить переглянути заявник, керувався тим, що розмір пені розраховується виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумовуючи розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначаючи її загальну суму (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13).

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та передаючи справу на новий апеляційний розгляд, суд касаційної інстанції в ухвалі від 05 лютого 2014 року керувався тим, що задовольняючи позов на підставі розрахунку, наданого позивачкою, апеляційний суд не навів розрахунків, з яких виходив при визначенні розміру неустойки (пені), не врахував, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів.

Скасовуючи ухвалу суду апеляційної інстанції у частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів та передаючи справу у цій частині на новий апеляційний розгляд, суд касаційної інстанції в ухвалі від 26 листопада 2014 року керувався тим, що судом апеляційної інстанції не надано оцінки розрахунку пені, проведеного позивачем, який взято до уваги при вирішенні позову. Будь-яке обґрунтування з цього приводу в ухвалі суду апеляційної інстанції відсутнє.

Погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позову, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 21 лютого 2012 року керувався тим, що оскільки аліменти стягуються щомісячно пеня має нараховуватися не на всю суму заборгованості, а на суму несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції у частині стягнення неустойки (пені) та передаючи справу у цій частині на новий апеляційний розгляд, суд касаційної інстанції в ухвалі від 18 грудня 2013 року керувався тим, що апеляційний суд не звернув уваги на правову природу неустойки (пені) та зважив на те, що при обчисленні розміру неустойки (пені) необхідно виходити із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення.

Скасовуючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передаючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції в ухвалі від 19 вересня 2012 року керувався тим, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, факт наявності якої суди не встановили.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції у частині стягнення неустойки (пені) та передаючи справу у цій частині на новий апеляційний розгляд, суд касаційної інстанції в ухвалі від 19 грудня 2012 року керувався тим, що апеляційний суд не навів чітких розрахунків, з яких виходив при визначенні розміру неустойки (пені), не вказав, чому він не прийняв у якості доказу розрахунок наданий представником позивача за зустрічним позовом, не спростував його, і вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Колегія суддів не вбачає неоднакове застосування судами касаційних інстанцій одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року слід відмовити.

Керуючись статтями 354, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, за заявою ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: Н.А. Горелкіна
О.П. Касьян
Д.О. Остапчук
О.М. Ситнік