Справа № 405/5602/15-ц
Провадження №2/405/1313/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 жовтня 2015 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:
головуючого судді Іванової Л.А.
при секретарі Береді Я.І.
з участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, обґрунтувавши його тим, що 08 жовтня 2014 року між ним та відповідачем укладено договір позики грошових коштів, згідно з яким відповідач отримав від нього (ОСОБА_2С.) кошти в сумі 5 000 доларів США та зобовязався повернути їх з урахуванням процентів в розмірі 2,5% в місяць, не пізніше 08.10.2015 року, про що було складено письмову розписку в присутності двох свідків. Позивач також зазначив, що оскільки в розписці про отримання позики не було встановлено строк повернення позики, то на підставі ч.2 ст.530 ЦК України він 05.06.2015 року звернувся до відповідача з вимогою про повернення позики та процентів в повному обсязі, яка була отримана відповідачем 06.06.2015 року, однак останній грошові кошти не повернув.
З посиланням на ст.ст.526, 530, 1047 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь кошти за договором позики від 08 жовтня 2014 року в розмірі 110 078 грн. 475 коп., виходячи з офіційного курсу національної валюти України, встановленого НБУ станом на день звернення до суду, за 1 долар США 22, 015695 грн. та з урахуванням процентів за користування позикою в сумі 26 407,83, а всього 136 486 грн. 301 коп. Крім того, просив стягнути з відповідача і понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1 364 грн. 86 коп.
Представник позивача під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, уточнивши при цьому розрахунок заборгованості та загальну суму боргу, який підлягає стягненню з відповідача, та який становить 136 222 грн. 12 коп., просив позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за адресою місця проживання, зареєстрованому у встановленому Законом порядку, причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань, заперечень не надходило.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч. 1 ст. 225 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, проти чого в судовому засіданні представник позивача не заперечував.
Заслухавши представника позивача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обгрунтовані, грунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 08 жовтня 2014 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, за яким відповідач ОСОБА_3 взяв в борг у позивача ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США, які зобов'язався повернути у повному обсязі з урахуванням процентів за використання коштів в розмірі 2,5% в місяць, не пізніше 08 жовтня 2015 року.
На підтвердження укладення договору позики від 08 жовтня 2014 року, позичальник ОСОБА_3 надав розписку, відповідно до якої він підтвердив факт, що отримав від позикодавця ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
З огляду на викладене вище, судом відзначається, що написана 08 жовтня 2014 року ОСОБА_3 розписка про те, що він взяв в борг у ОСОБА_2 кошти в сумі 5000 доларів США є підтвердженням як укладення між ними договору позики, прийняттям сторонами умов та зобовязань за договором позики, так і засвідченням отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 зазначеної грошової суми.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
В свою чергу, відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 червня 2015 року позивачем ОСОБА_2 відповідачу ОСОБА_3 за адресою місця проживання останнього була направлена вимога, в порядку ч.2 ст. 530 ЦК України про повернення позики в сумі 5 000 доларів СШ, з урахуванням процентів в розмірі 2,5% в місяць за користування коштами протягом семи днів з дня отримання вимоги та яка була отримана ОСОБА_3 06 червня 2015 року, про що свідчить підпис останнього, та залишена ОСОБА_3 без задоволення, кошти не повернуто.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов'язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання.
З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що строк повернення відповідачем ОСОБА_3 боргу за договором позики від 08 жовтня 2014 року на суму 5 000 доларів США з нарахованими за користування відповідачем коштами, належними позивачу, процентами із розрахунку 2,5% в місяць, минув, предявлений представником позивача під час судового розгляду справи оригінал розписки свідчить про те, що відповідач борг не повернув, чим порушив право позивача як позикодавця за договором позики на її повернення, при цьому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з положень ст.ст.1046-1049 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, та розглядаючи зазначену цивільну справу на підставі ст.ст.10, 11 ЦПК України в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3, як позичальник, не виконав зобовязання перед позивачем ОСОБА_2, як позикодавцем, щодо повернення суми позики в розмірі 5 000 доларів США з нарахованими за користування позикою процентами, на підставі чого позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за договором позики є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
При цьому, судом враховуються розяснення, зазначені в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, за якими згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України-гривні.
Сума до стягнення з відповідача, за договором позики від 08 жовтня 2014 року, розрахована позивачем в позові та під час судового розгляду справи з урахуванням уточнень, підтримана представником позивача, становить 5 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 24 липня 2015 року становить 110 078 грн. 48 коп. (Повідомлення Національного Банку України «Про офіційні курси гривні щодо іноземної валюти» від 24 липня 2015 року, за яким 100 доларів США = 2201, 5695 грн.), та нараховані за період з 09.10.2014 року по 24.07.2015 року відсотки за користування позикою, виходячи з розміру відсотків 2,5% в місяць, складають 1 187, 50 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 24 липня 2015 року становить 26 143 грн. 64 коп., а всього 136 222 грн. 12 коп.
Судові витрати, понесені позивачем при пред'явленні позову до суду, які складаються з судового збору, підлягають стягненню з відповідача в порядку ч.1 ст.88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.192, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 15, 59, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 08 жовтня 2014 року в розмірі 136 222 (сто тридцять шість тисяч двісті двадцять дві) грн. 12 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 362 грн. 22 коп.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
В порядку статті 233 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя Ленінського районного суду
м. Кіровограда Л.А. Іванова