Ухвала

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Державна нотаріальна контора Комінтернівського району Одеської області, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пепеляшкова Анастасія Олексіївна, про визнання заповіту частково недійсним, визнання права спільної сумісної власності подружжя на частину житлового будинку, встановлення факту належності спадкодавцю частини житлового будинку, визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який уточнила під час розгляду справи, до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Державна нотаріальна контора Комінтернівського району Одеської області, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пепеляшкова А.О., про визнання заповіту частково недійсним, визнання права спільної сумісної власності подружжя на частину житлового будинку, встановлення факту належності спадкодавцю частини житлового будинку, визнання права власності.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 08 вересня 1968 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8, від якого народились діти - ОСОБА_6, ОСОБА_5 11 листопада 1981 року за договором купівлі-продажу на ім'я ОСОБА_8 було придбано спірний житловий будинок АДРЕСА_1. 16 грудня 1994 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер, і після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняли ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 За життя, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 залишив заповіт, яким заповів ОСОБА_5 належний йому за життя житловий будинок та земельну ділянку. ОСОБА_4 вважала, що заповідач розпорядився частиною житлового будинку, який належав їй на праві спільної сумісної власності, тому, на думку позивача, заповіт на ім'я ОСОБА_5, є частково недійсним.

Враховуючи викладене, позивач просила встановити факт належності ОСОБА_8, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на праві власності Ѕ частки оскаржуваного житлового будинку, та як наслідок визнати частково недійсним заповіт, виданий ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_5, і посвідчений ІНФОРМАЦІЯ_1 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пепеляшковою А.О., зареєстрований в реєстрі за № 217; та визнати за нею право приватної власності на Ѕ частини вказаного житлового будинку.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2015 року, позов задоволено.

Визнано житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці, площею 0,0866 га по АДРЕСА_1, спільним майном подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Встановлено юридичний факт належності за життя ОСОБА_8, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на праві власності однієї другої частки житлового будинку з надвірними господарчими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці, площею 0,0866 га по АДРЕСА_1.

Визнано частково недійсним заповіт, виданий ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_5, і посвідчений ІНФОРМАЦІЯ_1 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пепеляшковою А.О., зареєстрований в реєстрі за №217, а саме, в частині розпорядження заповідачем однією другою часткою житлового будинку з надвірними господарчими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці, площею 0,0866 га по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на одну другу частину житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами АДРЕСА_1, який складається з літ. «А», загальною площею 81,1 кв. м, житловою площею 37,4 кв. м, допоміжною площею 43,7 кв. м, літ. «Пд» - підвалу під частиною будинку, літ. «Пд(Г)» - підвалу, літ. «А1» - прибудови, літ. «А2» - прибудови, літ. «Б» - сараю, літ. «В» - сараю, літ. «Г» - гаражу, літ. «Д» - комори, літ. «Е» - душу, літ. «Ж» - вбиральні, літ. «З» - сараю, літ. «І» - брукування, літ. «II» - цистерни, № 1 - воріт, № 2 - воріт, № 3 - огорожі.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшли правильного висновку, що спірний житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами є спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та враховуючи, що оспорюваним заповітом заповідач розпорядився часткою спірного житлового будинку, яка йому не належала за життя, вірно визнав такий правочин недійсним на підставі ст. 215 ЦК України. Крім того, суди враховуючи положення ст. 392 ЦК України дійшли вірного висновку, що право ОСОБА_4 підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на частину житлового будинку з надвірними господарчими будівлями і спорудами.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак