Справа № 462/6579/14 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/3279/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 4 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційна компанія "Комфорт-Інвест", ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа - Сихівський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 березня 2015 року позов задоволено. Скасовано арешт, накладений на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 накладений постановами Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 21.09.2011 року.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову про звільнення з-під арешту квартири АДРЕСА_1 повністю. Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, несправедливим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що судом не взято до уваги, що позивач не надав жодного належного доказу на підтвердження своїх вимог та не довів, що в нього були законні підстави набуття права власності на спірну квартиру. Також, судом залишено поза увагою той факт, що позивачем не надано жодних доказів того, що він реально придбав квартиру, тобто сплатив кошти та згідно законодавства оформив право власності. Позивачем не зазначено, які саме поважні причини заважали йому належним чином своєчасно оформити реєстрацію права власності та не надано відповідних доказів. Крім цього, зазначає, що на момент накладення арешту Постановою Сихівського ВДВС ЛМУЮ від 21.09.2011 року, зареєстрованим законним власником спірної квартири було ТОВ "Інвестиційна компанія "Комформ-Інвест", а ОСОБА_2 є особою в інтересах якої було накладено арешт на спірну квартиру як власність боржника. Зазначає, що позивач помилково та безпідставно вважає себе власником спірної квартири і той факт, що він з 2009 року проживає в ній без належних правовстановлюючих документів свідчить лише про незаконне користування чужим майном, а сам факт укладання договору купівлі-продажу спірної квартири без подальшої реєстрації набуття прав власності на неї позивачем, свідчить лише про наявність угоди про наміри, що не були реалізовані.

Позивач, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_6, представники відповідача ТзОВ "Інвестиційна компанія "Комфорт-Інвест" та третьої особи у судове засідання не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що особи, що беруть участь у справі належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, доказів поважності причин неявки сторін та їх представників суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України та те, що інтереси позивача та відповідача ОСОБА_2, в судовому засіданні захищали їх представники.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, представника позивача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги про звільнення з-під арешту спірної квартири, виходив з того, що позивачем доведено, що він є власником спірної квартири, така придбана ним у встановленому законом порядку на підставі договору купівлі продажу, що є чинним та не оспорювався, не визнавався недійсним. Доводи ж представника відповідача ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_4 не набув права власності на квартиру, оскільки не зареєстрував права власності у встановленому законом порядку судом до уваги не взято.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги таких не спростовують та підстав для її задоволення - немає.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось 8.06.2010 року між відповідачем ТзОВ "Інвестиційна компанія "Комфорт-Інвест" та позивачем ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири за яким Товариство продало, а ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_1. Такий договір є чинним, не визнаний недійним, не скасований та дійсність такого не оспорювалась. Згідно змісту вказаного договору (п.6) право власності на придбану квартиру виникає у ОСОБА_4 з моменту державної реєстрації даного договору в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Такий договір у відповідності до вказаного пункту договору і був зареєстрований у державному реєстрі №1465 у день його укладення 8.06.2010 року. З цієї дати і слід вважати, що позивач ОСОБА_4 набув права власності на спірну квартиру.

Що стосується необхідності реєстрації права власності на вказану квартиру у відповідних органах то дійсно договір містить і такі умови, а саме: "Право власності підлягає реєстрації." (п.6) у цьому ж пункті і вказано якими є необхідні умови для реєстрації права власності на квартиру.

Однак жодних умов про те, що право власності на квартиру виникає у покупця ОСОБА_4 з моменту державної реєстрації права власності на квартиру, а не реєстрації договору, або, що у випадку відсутності такої реєстрації права власності на квартиру договір вважатиметься недійсним (нікчемним) - договір не містить.

Крім цього, законодавство, що було чинним на час укладення договору та набуття позивачем права власності на квартиру норм, за якими право власності на квартиру (інше нерухоме майно) набувається з моменту державної реєстрації цих прав не містило.

Такі норми набрали чинності з 1.01.2013 року у зв'язку із вступом в дію Закону України "Про внесення Про змін до Закону країни "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та інших законодавчих актів України", яким було внесено зміни, зокрема і в ч.4 ст. 334, ст. 657 ЦК України, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі.

Тому, вказані норми, що діяли в інших редакціях на час укладення договору купівлі продажу не містили вимог про обов'язкову державну реєстрацію права власності на квартиру як підставу набуття права власності на неї.

Вказане стосується і п. 5 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" у якому йдеться про те, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

Враховуючи вказане, а саме те, що позивач фактично є власником квартири, про звільнення якої з-під арештів подано позов, - накладення таких арештів державним виконавцем Сихівського ВДВС Львівського МУЮ в порядку виконання рішень, за якими боржником є відповідач ТзОВ Інвестиційна компанія "Комфорт-Інвест", а стягувачами відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_6, як на майно ТзОВ слід вважати помилковим. Тому, судом першої інстанції позов про звільнення з-під таких арештів спірної квартири вірно задоволено.

Вказане рішення також відповідає вимогам Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.1976 року "Про судову практику в справах про виключення майна з опису".

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для її задоволення - немає та таку слід відхилити. Рішення ж як таке, що ухвалене з дотриманням норм як матеріального, так і процесуального права - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 4 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді : В.Я. Бакус

Т.А. Гірник