АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4891/15 Справа № 191/4265/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бондаренко Г. В. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Гайдук В.І.., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26

березня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, третя особа - прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури, суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, третя особа: прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури, суду, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 серпня 2006 року виконуючим обов'язки Криворізького транспортного прокурора Михайленком В.А. за фактом умисного убивства гр. ОСОБА_4 при перевищенні меж необхідної оборони порушено кримінальну справу за ознаками ч.1 ст.118 КК України.

листопада 2006 р. злочин за ознаками якого порушено справу, було перекваліфіковано на ч. 1 ст.119 КК України (вбивство через необережність).

· листопада 2006 р. слідчим Криворізької транспортної прокуратури позивачу ОСОБА_3 було пред'явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.119 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

19 грудня 2006 р. Криворізьким транспортним прокурором по справі затверджено обвинувальний висновок і справа була передана до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу для судового розгляду.

11 листопада 2008 р. Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу ухвалено вирок, яким визнано ОСОБА_3 винним за ч. 1 ст. 119 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання ОСОБА_3 був звільнений з іспитовим строком один рік та зобов'язаний у відповідності з п.п. 2,3 ч. 1 ст.76 КК України не виїздити за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та роботи. Запобіжний захід - підписку про невиїзд залишено до набрання вироком чинності. З позивача стягнуто на користь ОСОБА_5 (сестри загиблого) 5 015 грн. матеріальної шкоди.

27 січня 2009 р. ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2008 р. залишено без змін і він набрав законної сили.

На виконання вироку суду ОСОБА_3 став на облік у Синельниківській кримінальній виконавчій інспекції та виконував покладені на нього вироком обов'язки на період іспитового строку.

18 листопада 2009 р. постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області за поданням адміністрації Синельниківської кримінальної виконавчої інспекції у зв'язку із закінченням іспитового строку і виконанням покладених на нього обов'язків, від призначеного покарання позивач був звільнений.

03 грудня 2009 року ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України за касаційною скаргою захисника позивача ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2009 р. скасована, а справа направлена на новий апеляційний розгляд.

17 лютого 2010 р. колегією суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2008 року скасовано, справу направлено на додаткове розслідування Криворізькому транспортному прокурору. Міру запобіжного заходу - підписку про невиїзд позивачу залишено без змін.

Досудове розслідування проводилося Криворізькою транспортною прокуратурою.

14 січня 2011 р. Криворізьким транспортним прокурором по справі затверджено обвинувальний висновок, з обвинуваченням позивача за ч.1 ст. 119 КК України і справу направлено для розгляду в Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу, міра запобіжного заходу - підписка про невиїзд не змінювалася.

01 квітня 2011 року постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу кримінальна справа щодо позивача була закрита провадженням на підставі ст.5 КК України та ст. 6.п.2 КПК України у зв'язку з декриміналізацією. На цю постанову суду Криворізьким транспортним прокурором 08.04.2011 р. подано апеляцію. Ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області постанова Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 квітня 2011 р. про закриття справи скасована, справа повернута до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу для розгляду у новому складі.

13 грудня 2011 року вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.119 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років обмеження волі. На підставі ч. б ст.7 КПК України, ст. 49 КК України позивача звільнено від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

20 липня 2012 р. колегія суддів судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2011 р. скасувала, справу направила Криворізькому транспортному прокурору для проведення додаткового розслідування.

23 листопада 2012 р. кримінальна справа щодо позивача переведена у кримінальне провадження № 0000006 внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

27 червня 2014 р. старший слідчий СВ Лінійного відділу на станції Кривий Ріг - Головний УМВС України на Придніпровській залізниці Коновалова І.Ю. своєю постановою закрила кримінальне провадження № 0000006 на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину.

Листом від 27.06.2014р. № 08/2-6070-10 прокуратура Дніпропетровської області повідомила позивача ОСОБА_3 про закриття справи.

Таким чином, з моменту незаконного пред'явлення позивачу обвинувачення та обрання запобіжного заходу - з 08 листопада 2006 року по день закриття кримінального провадження - 27.06.2014 року, тобто 7 років 6 місяців і 21 день позивач ОСОБА_3 почергово був обвинуваченим, засудженим, відбував покарання за вироком суду, потім знов був обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення. Весь цей час ОСОБА_3 знаходився на підписці про невиїзд, яка не скасована і на момент звернення з позовом до суду.

Позивач зазначав, що за цей час, на виклики слідчого прокуратури та суду, він понад 30 разів був змушений їздити за 200 км. з селища Шахтного Синельниківського району у місто Кривий Ріг до транспортної прокуратури, Дзержинського районного суду, Апеляційного суду Дніпропетровської області, а під час відбування іспитового строку змушений був їздити у м. Синельниково до Кримінальної виконавчої інспекції.

Виклики позивача до прокуратури та суду підтверджуються повістками, які частково збереглися. Витрати на проїзд автобусами підтверджуються квитками на загальну вартість 643 грн.

Витрати на придбання пального для поїздок та перевезення свідків автотранспортом підтверджуються фіскальними чеками автозаправочних станцій, розташованих по дорозі від м. Дніпропетровська до м. Кривого Рогу. Загальна сума на придбання пального для поїздок становить 1 877 грн.

Дати на квитках та фіскальних чеках відповідають датам викликів і відвідувань прокуратури та судових засідань.

Загальна сума матеріальних витрат, які поніс позивач внаслідок незаконних дій та рішень органів досудового слідства, прокуратури, суду, становить 2 520 грн.

У позовній заяві позивач зазначав, що внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності він відчував душевні страждання, які зазнав внаслідок незаконних рішень і дій органів досудового слідства, прокуратури, суду, оскільки, ці обставини принижували його честь і гідність,.

Незаконні рішення і дії органів досудового слідства, прокуратури, суду та несправедливість з боку правоохоронних органів до цього часу не дають спокою. Кримінальна справа проти нападників на позивача та на вантаж поїзду була порушена лише після скарг ДП "Придніпровська залізниця". Проте, ніхто із нападників до цього часу так і не встановлений. За фактом відкритого, із застосуванням насильства заволодіння нападниками його особистими речами, кримінальна справа навіть не була порушена. В той же час, за сумлінне виконання службових обов'язків, захист свого життя і здоров'я, захист ввіреної позивачу під охорону державної власності, він змушений був роками принижено виправдовуватись перед слідчими, прокурорами і судами.

Позивач в позові зазначив, що всі вищезазначені незаконні рішення, дії (бездіяльність) органів досудового слідства, прокуратури, суду не були наслідком слідчої чи судової помилки. На протязі всіх цих років слідчої і судової тяганини не було отримано жодного додаткового доказу, якого б не було на момент пред'явлення йому обвинувачення. Всі обставини події були встановлені ще з самого початку. Понад сім років слідчі, прокурори, судді давали правову оцінку його діям.

З початку досудового слідства захисник позивача подавав клопотання слідчому, скарги прокурорам потім оскаржував незаконні судові рішення, вимагав виправдати його, або закрити справу за відсутністю складу злочину. На всі скарги в органи прокуратури надходила незмінна відповідь - досудове слідство проводиться правильно, порушень кримінально-процесуального закону не виявлено.

До притягнення позивача до кримінальної відповідальності кожного року він їздив з дружиною на її батьківщину в Росію у відпустку. Після обрання запобіжного заходу, вже понад сім років, він не виїжджає з України. Що призвело до порушення зв'язків з родичами.

Оскільки, позивач працює, а всі виклики в органи досудового слідства і до суду здійснювалися в робочі дні, він змушений був міняти робочі графіки, мінятися робочими змінами з іншими працівниками, брати на окремі дні неоплачувані відпустки з відпрацюванням їх у вихідні дні. Доводилося доводити керівництву і колегам на роботі, що він не винен і його правоохоронні органи та суди переслідують незаконно.

Керівництво та колеги посилалися на винесені вироки суду із-за чого він фактично перестав спілкуватися з колегами по роботі, зіпсувалися стосунки з керівництвом. Був позбавлений права несення служби зі зброєю.

Просив суд враховувати глибину своїх душевних страждань та прийняти до уваги всі психотравмуючі фактори, тривалість порушення його нормальних життєвих зв'язків, що супроводжували неправомірне переслідування .

У уточненій позовній заяви позивач зазначав, що розмір заподіяної моральної шкоди оцінює у мінімальному передбаченому розмірі -111 568 грн. 80 коп., розрахунок виконано за період з 08 листопада 2006 р. (дня пред'явлення обвинувачення та обрання запобіжного заходу) по 27 червня 2014 р. (день закриття кримінального провадження) - тобто 91 місяць і 18 днів із розрахунку мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи у суді 1218 грн.

У обґрунтування своїх позовних вимог посилався на ст.56 Конституції України, ст..ст.1166,1167, 1176 Цивільного кодексу України та Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства , прокуратури і суду".

Просив стягнути з державного бюджету в особі Головного управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області на його користь 2 520 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 111 568 грн. 80 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 111 568(одинадцять тисяч п'ятсот шістдесят вісім) гривень 80 копійок на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

У апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки, вважає, що рішення першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 листопада 2006 р. слідчим Криворізької транспортної прокуратури Жилка В.П. позивачу ОСОБА_3 було пред'явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.119 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (а.с.8).

19 грудня 2006 р. Криворізьким транспортним прокурором по справі затверджено обвинувальний висновок відносно ОСОБА_3 і справа передана в Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу для розгляду по суті (а.с.10-16).

11 листопада 2008 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу ухвалив вирок, яким визнав ОСОБА_3 винним за ч. 1 ст. 119 КК України та призначив покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання засуджений був звільнений з іспитовим строком один рік с застосуванням п.п. 2,3 ч. 1 ст.76 КК України, та стягнуто на користь ОСОБА_5 (сестри загиблого) 5 015 грн. матеріальної шкоди.

Запобіжний захід - підписку про невиїзд ОСОБА_3 залишено без змін до набрання вироком чинності(а.с.17-19).

27 січня 2009 р. ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2008 р. залишено без змін і він набрав законної сили (а.с.20-25).

18 листопада 2009 р. постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області за поданням Синельниківської кримінальної виконавчої інспекції у зв'язку із закінченням іспитового строку і виконанням покладених на нього обов'язків, від призначеного покарання ОСОБА_3 був звільнений (а.с.26).

03 грудня 2009 року ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України касаційну скаргу захисника позивача задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2009 р. щодо ОСОБА_3 скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд (а.с.27).

17 лютого 2010 р. колегією суддів судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2008 року відносно ОСОБА_3 скасовано, справу направлено на додаткове розслідування Криворізькому транспортному прокурору. Міру запобіжного заходу - підписку про невиїзд ОСОБА_3 залишено без змін (а.с.28-29).

14 січня 2011 р. Криворізьким транспортним прокурором по справі затверджено обвинувальний висновок, з обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 119 КК України і справу направлено для розгляду в Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу. Міра запобіжного заходу - підписка про невиїзд не змінювалася (а.с.30-49).

01 квітня 2011 року постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу кримінальна справа щодо ОСОБА_3 була закрита провадженням на підставі ст. 5 КК України та ст. 6.п.2 КПК України у зв'язку з декриміналізацією (а.с.50).

На постанову суду від 01.04.2011 року Криворізьким транспортним прокурором 08.04.2011 р. була подана апеляція (а.с.51-52).

Ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області постанова Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 квітня 2011 р. про закриття справи скасована, справа повернута в Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу для розгляду в новому складі.

13 грудня 2011 року вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.119 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років обмеження волі. На підставі ч. б ст.7 КПК України, ст. 49 КК України позивача звільнено від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності(а.с.53-57).

20 липня 2012 р. колегія суддів судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2011 р. скасувала, справу направила Криворізькому транспортному прокурору для проведення додаткового розслідування(а.с.58-60).

23 листопада 2012 р. кримінальна справа щодо ОСОБА_3 переведена у кримінальне провадження № 0000006 внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України (а.с.66).

27 червня 2014 р. старший слідчий СВ Лінійного відділу на станції Кривий Ріг - Головний УМВС України на Придніпровській залізниці Коновалова І.Ю. своєю постановою закрила кримінальне провадження № 0000006 на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину (а.с.68).

Листом від 27.06.2014 року № 08/2-6070-10 прокуратура Дніпропетровської області повідомила ОСОБА_3 про закриття справи (а.с.69).

Наведені факти сторонами не оспорювались.

Таким чином, судом встановлено, що з моменту незаконного пред'явлення ОСОБА_3 обвинувачення та обрання запобіжного заходу - з 08 листопада 2006 року по день закриття кримінального провадження - 27.06.2014 року, минуло 7 років 6 місяців і 21 день.

Увесь цей час ОСОБА_3 перебував під слідством і судом у статусі обвинуваченого, підсудного, засудженого, відбував іспитовий строк, потім знов був обвинуваченим і підсудним. Увесь цей час ОСОБА_3 знаходився на запобіжному заході, який обмежував його пересування - підписці про невиїзд.

Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; нормиКонституції України є нормами прямої дії.

При цьому, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 58 Конституції України).

Вирішуючи спір за позовом ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання, досудового слідства , прокуратури і суду , суд враховує положення пункту 1 статті 6 Конвенції Про захист основних прав і свобод людини «Кожен має право на справедливий … розгляд його справи ... судом, …, який ... встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення…»

Та положення статті 13 Конвенції : «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

В пункті 117 рішення Європейського суду від 06.12.2007 року у справі « Кучерук проти України зазначено: « Суд повторює, що згідно з пунктом 1 статті 35 національний засіб юридичного захисту має бути не лише доступним, а й ефективним засобом виправлення стверджуваного порушення конвенційних прав людини.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі звинуваченого у вчиненні злочину.

В ході судового розгляду судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_3 був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності і на підставі постанови старшого слідчого СВ Лінійного відділу на станції Кривий Ріг - Головний УМВС України на Придніпровській залізниці Коновалової І.Ю. від 27 червня 2014 р. про закриття кримінального провадження № 0000006 на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину.

Згідно зі ст.ст. 11, 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" та п.п. 11, 12 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України, від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41, - в разі закриття кримінальної справи за відсутності події злочину, відсутністю у діяннях складу злочину або недоведеністю участі особи у вчиненні злочину, орган дізнання, слідчий, прокурор або суд зобов'язані роз'яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування шкоди.

На підставі ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно, конфісковане або звернене в дохід держави, вилучене органами досудового слідства. 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Однак, як випливає із позовної заяви - позивачем були заявлені вимоги про стягнення матеріальної шкоди, яка полягає в компенсації витрати на проїзд позивача ОСОБА_3 для участі в слідчих діях та судових засіданнях.

Крім того, згідно п.4 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" розмір відшкодування шкоди, залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина, визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відшкодування витрат на проїзд для участі в слідчих діях і судових засіданнях спеціальною нормою права , Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", - не передбачено. Закон містить вичерпний перелік витрат, які відшкодовуються в порядку застосування цього закону.

Оскільки, кримінальна справа відносно ОСОБА_3 була закрита постановою ст. слідчого СВ ЛВ на ст. Кривий Ріг-Головний УМВС України на Придніпровській залізниці на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України, а тому саме слідчий СВ ЛВ на ст. Кривий Ріг-Головний УМВС України на Придніпровській залізниці зобов'язана була роз'яснити позивачу порядок поновлення його порушених прав і відшкодування шкоди, а потім за його ж зверненням повинна була витребувати всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди і винести відповідну постанову, яку у разі незгоди позивач мав право оскаржити.

Із заявою про відшкодування матеріальної шкоди була подана позивачем до прокуратури Дніпропетровської області вже після звернення до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди, в грудні 2014 року . На момент судового розгляду прокуратура Довгінцевського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області повідомила позивача ОСОБА_3 про те, що його заява щодо скасування арешту рухомого і нерухомого майна та підписки про невиїзд буде розглянута після повернення матеріалів кримінального провадження із Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.02.2015 року №38-36 вих.15.

За таких обставин, з урахуванням норми ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди позивачу, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, суд правильно відмовиву зв'язку з відсутністю правових підстав.

Згідно ч.7 ст.1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» в редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Факт спричинення позивачу моральної шкоди не потребує доказування, оскільки згідно з п.2) ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Кримінальне провадження № 0000006 було закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_3 незаконно притягувався до кримінальної відповідальності, перебував під судом і слідством і відбував покарання за відсутності в його діях складу злочину.

Згідно ч.ч. 5,6 ст.4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та абз.1,2 п.17 Положення, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Абзацами 5-7 п.17 Положення передбачено, що розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

В ході судового розгляду встановлено, що з моменту незаконного пред'явлення позивачу ОСОБА_3 обвинувачення та обрання запобіжного заходу - з 08 листопада 2006 року по день закриття кримінального провадження - 27.06.2014 року, перебування позивача під слідством і судом, становить 7 років 6 місяців і 21 день, тому його моральні страждання у зв'язку з характером пред'явленого обвинувачення, тривалістю перебування позивача під слідством та під підпискою про невиїзд, становище в суспільстві, безперечно, призвело до змін в організації його життя та вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення морального стану з позовом про відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, звернувся до суду 12.09.2014 року.

Порушення законних прав позивача на вільне пересування, звичайне життя за відсутності вини, зміна режиму його життя, на думку суду, мають між собою причинний зв'язок.

Судом встановлено, що на момент розгляду судом позову ОСОБА_3 слідчими органами не скасований запобіжний захід , який обирався обвинуваченому 08.11.2006 року та не скасований арешт з особистого майна позивача.

Зазначені обставини підтверджуються листом прокуратури Дніпропетровської області прокуратура Довгінцевського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.02.2015 року №38-36 вих.15.

Таким чином, слід визнати, що протягом часу проведення досудового слідства, розгляду справи судами різних інстанцій і до моменту розгляду цивільної справи Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області позивач ОСОБА_3 зазнав певних обмежень своїх цивільних прав, які передбачені Конституцією України - щодо свободи пересування, свободи обрання місця проживання та розпорядження належним позивачу рухомим та нерухомим майном.

Внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 відбулися негативні зміни в житті позивача, були порушені звичні соціальні зв'язки, стосунки в колективі та інші негативні наслідки незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Крім того, суд правильно врахував тривалість часу перебування позивача під слідством і судом, з 08.11.2006 р. по 27.06.2014 року, тобто понад сім років і шість місяців ( 91 місяць).

Доводи Державної казначейської служби України в апеляційній скарзі про те, що позивач не надав суду доказів в підтвердження спричиненої йому моральної шкоди не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони суперечать матеріалам справи, встановленим судом дійсними обставинам справи та діючому матеріальному і процесуальному праву.

Згідно до ст. 13 Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Враховуючи обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягала в тому, що позивач переніс страждання внаслідок фізичного чи психічного впливу, і суд вважає, що зазначені обставини призвели до позбавлення можливостей реалізації позивачем своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, обмеження цивільних прав, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, розмір моральної шкоди не може бути менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Суд правильно визначив розмір моральної шкоди виходячи з розміру одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що складає: за період з 08 листопада 2006 року (дня пред'явлення обвинувачення та обрання запобіжного заходу) по 27 червня 2014 року (день закриття кримінального провадження) - 91 місяць і 18 днів

Відповідно до ст.8 Закону України "Про Державний бюджет на 2014 рік" мінімальна заробітна плата установлена в розмірі - 1218 грн., (1218грн. х 91 міс.) +(1218 грн. : 30дн., х 18 дн.) =111 568 грн. 80 копійок.

Таким чином, сума моральної шкоди, яка повинна бути відшкодована становить суму 111 568,80 грн.

Тобто, колегія суддів вважає, що вимоги позивача в частині позову щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції правильно задовольнив.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.І.Гайдук

В.А.Ремез