Справа № 153/272/15-ц Провадження № 22-ц/772/1654/2015Головуючий в суді першої інстанції Гаврилюк Т. В.
Категорія 27Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 14 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом кредитної спілки «Метроном» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення за договором поруки, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року КС «Метроном» звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги, тим, що відповідно до умов кредитного договору від 21.03.2013 року №К11/13, укладеного між КС «Метроном» та ОСОБА_3, позичальник отримав на споживчі цілі кошти в сумі 7100 грн. зі сплатою 36% річних строком до 21.03.2014 року. В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між КС «Метроном» і ОСОБА_2 21.03.2013 було укладено договір поруки, за яким поручитель поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_3 всіх взятих на себе обов'язків за договором. Позичальник умови договору виконував не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 16.02.2015 виникла заборгованість в сумі 124320, 16 грн., з яких 5600 грн. заборгованість по основному боргу, 6820, 61грн. - прострочена заборгованість по відсотках. З урахуванням викладеного позивач просив розірвати кредитний договір від 21.03.2013 року №К11/13 та стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 14 квітня 2015 року позов задоволено.

Розірвано кредитний договір №К11/13від 21.03.2013 року, укладений між КС «Метроном» та ОСОБА_4

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь КС «Метроном» заборгованість за кредитним договором № К11/13 від 21.03.2013 року на загальну суму 12420 , 16 грн. , а також судові витрати по оплаті судового збору у сумі 243, 60 грн., а всього 12663, 76 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині солідарного стягнення з нього заборгованості та ухвалити нове рішення про відому у задоволенні позовних вимог до нього як до поручителя, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що договір поруки від 21.03.2013 є недійсним, оскільки такого договору останній не підписував, при цьому недійсний договір поруки є припиненим, у зв'язку з пропуском кредитором шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому не переглядається судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що 21.03.2013 року між КС «Метроном» та ОСОБА_3, укладено кредитний договір №К11/13, згідно якого позичальник отримав на споживчі цілі кошти в сумі 7100 грн. зі сплатою 36% річних строком до 21.03.2014 року.

Відповідно до п. 3.3. договору погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з графіком розрахунків, що є невід'ємною частиною цього договору до 21 числа кожного місяця.

Відповідно до п. 3.7. договору у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково з четвертого дня прострочення , цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту з підвищеним ризиком процентна ставка за цим кредитом встановлюється у розмірі 72% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язання за договором кредиту 21.03.2013 року між КС «Метроном» та ОСОБА_2 Було укладено договір поруки № К11/13-п, згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_3 в повному обсязі усіх його обов'язків, що виникли з кредитного договору №К11/13 від 21.03.2013 року та за будь-якими додатковими угодами до нього, що укладені та/або будуть укладені у майбутньому.

Відповідно до п. 3.1 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником як солідарний боржник.

ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 16 лютого 2015 року виникла заборгованість в сумі 12420,16 грн. , з яких 5600 грн. заборгованість по основному боргу, 6820, 61грн. - прострочена заборгованість по відсотках, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості.

04 липня 2014 року КС «Метроном» направила на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що не заперечується відповідачем, вимогу №444 про сплату заборгованості за кредитом (а.с. 12), яка позичальником не була виконана належним чином.

За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, у строк (термін) встановлений у зобов'язанні.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя .

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч., 1,2 ст. 554 ЦК України).

Частиною першою статті 60 ЦПК України встановлено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що договір поруки є недійсним, оскільки підписаний іншою особою не приймаються колегією суддів до уваги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, договір поруки від 21.03.2013 року №К11/13-п підписаний від імені поручителя ОСОБА_2 (а.с.7).

ОСОБА_2 зазначений договір поруки в установленому законом порядку не оспорювався.

Якщо договір за формою і змістом відповідає вимогам закону, такий договір є вчиненим. Якщо експертизою підтверджено, що одна із сторін його не підписувала, зазначене є підставою для визнання договору недійсним за ст.ст. 203, 215 ЦК України, підписання договору особою, яка не має на це повноваження та відсутність волевиявлення однієї із сторін договору, якщо в подальшому ця особа не схвалила такого правочину.

На момент розгляду справи судом договір поруки від 21.03.2013 року №К11/13-п є чинним, та поки не встановлено інше, обов'язковим до виконання його сторонами.

Твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення з вимогою до поручителя, а тому порука є припиненою, також є безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Як вбачається зі змістом п. 5.1. договору поруки від 21.03.2013 року договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом трьох років з дня закінчення строку кредитного договору.

Оскільки сторони обумовили строк дії кредитного договору до 21.03.2014 року, то відповідно до п. 5.1 договору поруки, останній діє до 21.03.2017 року.

Позивач звернувся до суду з позовом до поручителя 16.02.2015 року, тобто в межах строку дії договору поруки.

При цьому, положення щодо застосування шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов'язання для звернення кредитора до поручителя з вимогою, поширюється на правовідносини, в яких строк дії договору поруки не встановлено договором поруки (друге речення ч.4 ст. 559 ЦК України).

В даному випадку сторони обумовили строк дії договору поруки, а тому припинення договору поруки пов'язується із закінченням строку його дії, а не із спливом шестимісячного строку.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову.

Рішення суду є законним та обґрунтованим , ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись, ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ І.М. Стадник

/підпис/ Ю.Б. Войтко

З оригіналом вірно: