У Х В А Л А

іменем україни

4 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В.,Парінової І.К.,
Коротуна В.М.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Київського міжрайонного екологічного прокурора Дніпровської екологічної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства України до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування розпорядження та визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_6, до якої приєднався ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Київської області від 23 травня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У 2012 році Київський міжрайонний екологічний прокурор Дніпровської екологічної прокуратури звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 6 липня 2009 року № 2020 щодо затвердження проектів землеустрою та передачі у власність відповідачам земельних ділянок площею по 2 га кожному для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області; визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯГ № 219907 та ЯГ № 219908, видані 8 липня 2009 року на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7

В обґрунтування позову прокурор зазначав, що надані відповідачам земельні ділянки знаходяться у прибережній захисній смузі Канівського водосховища та частково на водній акваторії, тобто відносяться до земель водного фонду, а тому не можуть передаватися у власність громадянам.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 23 травня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області № 2020 від 6 липня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_7, ОСОБА_6 для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 219907, виданий 8 липня 2009 року на ім'я ОСОБА_6

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 219908, виданий 8 липня 2009 року на ім'я ОСОБА_7

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням апеляційного суду, ОСОБА_6 оскаржив його у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. До касаційної скарги ОСОБА_6 приєднався ОСОБА_7

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 листопада 2013 року касаційну скаргу було задоволено, оскаржуване рішення було скасовано, рішення суду першої інстанції залишено в силі.

Постановою Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року ухвалу суду касаційної інстанції від 6 листопада 2013 року скасовано, справу передано на новий касаційний розгляд.

Звертаючись до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, ОСОБА_6, порушував питання про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права. До касаційної скарги приєднався ОСОБА_7

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом установлено, що розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 6 липня 2009 року № 2020 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 4 гектари у власність ОСОБА_6, ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області; передано у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ці земельні ділянки; доручено ТОВ «Меридіана» виготовити державні акти на право власності на земельні ділянки; зобов'язано Бориспільський районний відділ Київського обласного реєстраційного центру державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» зареєструвати їх у книзі реєстрації державних актів на право власності на землю.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯГ № 219907 та ЯГ № 219908, що розташовані в межах 100-метрової прибережної захисної смуги Канівського водосховища, частина цих ділянок накладається на водне русло.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано відповідного проекту землеустрою та доказів, які свідчать про те, що спірні земельні ділянки відносяться до земель водоохоронних зон і прибережних захисних смуг.

Апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове рішення про задоволення позову, адже вважав, що на час прийняття розпорядження від 6 липня 2009 року № 2020 нормами статті 88 ВК України і статті 60 ЗК України не було передбачено установлення прибережних захисних смуг за окремими проектами землеустрою, а лише визначались нормативні межі таких захисних смуг. Також апеляційним судом встановлено, що спірні земельні ділянки розташовані в межах 100 метрів від урізу води Канівського водосховища, а тому спірні земельні ділянки відносяться до земель водного фонду.

Із таким висновком суду апеляційної інстанції слід погодитися виходячи з наступного.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду; віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Подібний порядок встановлено й для зміни цільового призначення земель, що згідно із частиною другою статті 20 ЗК України проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно з частиною 1 статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно до частини 4 статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини 2 статті 59 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення правовідносин.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина 4 статті 59 ЗК України).

Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що землі під водними об'єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за статтею 60 ЗК України та статтею 88 ВК України (у редакціях, чинних на час виникнення правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України і статтями 1, 88-90 ВК України.

Відповідно до норм статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водоймів уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434 (далі - Порядок), у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водоохоронної зони.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Отже, при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку.

З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки надані відповідачам земельні ділянки не могли бути передані їм у власність через належність цих земельних ділянок до земель водного фонду.

За таких обставин суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, до якої приєднався ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 23 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов
В.М. Коротун
І.К. Парінова
С.П. Штелик