У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», в особі Харківської обласної дирекції публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування Дзержинського району Харківської міської ради про виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2014 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі ПАТ АБ «Укргазбанк», банк) звернувся до суду з позовом, в якому, посилаючись на приписи ст.40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України, просило виселити ОСОБА_3. та її дітей - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, - з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Позов мотивовано тим, що 18 березня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником, якого є ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір. В забезпечення цього договору був укладений договір іпотеки, згідно якого остання пере6дала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 66,9 кв.м. Відомості про іпотеку внесені у Державний реєстр іпотек. Внаслідок порушення зобов'язань за кредитним договором, приватним нотаріусом 20 листопада 2008 року вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки. 2 серпня 2010 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження. 6 березня 2014 року на адресу відповідача було направлено лист-вимогу про добровільне звільнення квартири, яку остання отримала 7 березня 2014 року. Разом з тим, квартиру у добровільному порядку не звільнила.

Позивач посилається на те, що виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки тривалий час не виконується, оскільки відповідач ОСОБА_3 не допускає потенційних покупців для огляду квартири, перешкоджає її продажу. Виселення ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей сприятиме виконанню напису нотаріуса державним виконавцем.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову про виселення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що на момент звернення з даним позовом до суду та на момент ухвалення рішення відповідач ОСОБА_3 та її малолітні діти реально проживають за адресою: АДРЕСА_1. Згідно довідок адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС України у Харківській області від 5 вересня 2014 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не зареєстровані в спірній квартирі.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції погодився з висновками останнього щодо відсутності правових підстав для задоволення позову та виходив з того, що спірна квартира з прилюдних торгів не продана, тому зберігається передбачене ст. 42 Закону України «Про іпотеку» право боржника виконати вимогу за основним зобов'язанням і здійснити відповідні платежі, що тягне за собою припинення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Згідно висновків апеляційного суду позивач обмежився поданням до суду, на підтвердження зазначених у позовній заяві обставин, електрографічних копій документів, які мають інформацію вибіркового характеру, неповну щодо його змісту, оскільки при їх виготовленні відтворено лише частину (фрагмент) певного документу. Крім того, їх зміст суперечливий і без додаткового з'ясування обставин не можуть бути покладені в основу рішення. З наданого позивачем фрагменту (тобто першої сторінки) копії виконавчого напису вбачається, що 20 листопада 2008 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Клопотовим С.Д. видано виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру за АДРЕСА_1 у зв'язку з невиконанням позичальником (іпотекодавцем) ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором. А з наданого позивачем фрагменту (першої сторінки) копії постанови від 2 серпня 2010 року державного виконавця Кривошея Р.Ю. відділу державної виконавчої служби (ВДВС) Харківського районного управління юстиції Харківської області вбачається, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису №8016 від 20 листопада 2008 року приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» суми боргу у розмірі 91521,25 доларів США та 8845,44 грн. Тобто у виконавчому написі нотаріуса і в постанові про відкриття виконавчого провадження по виконанню цього ж виконавчого напису, вказані різні способи захисту прав та інтересів позивача, а відтак і відмінний спосіб виконання.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18 березня 2008 року між ВАТ АТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 87000 доларів США, а позичальник зобов'язалася сплатити проценти за їх користування і повернути кредитні кошти у строк до 17 березня 2038 року.

В забезпечення кредитного договору сторони уклали договір іпотеки від 18 березня 2008 року, за умовами якого ОСОБА_3 передала в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, приватним нотаріусом 20 листопада 2008 року вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки.

2 серпня 2010 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження.

6 березня 2014 року на адресу відповідача було направлено листи-вимоги про добровільне звільнення квартири, які остання отримала 7 березня 2014 року. Разом з тим, квартиру у добровільному порядку не звільнила.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого суду про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що оскільки виконавче провадження у даній справі не є закінченим, виконавчий напис знаходиться на виконанні, а спірна квартира знаходиться у власності ОСОБА_3, то підстави для виселення відповідачів відсутні.

При цьому не врахував того, що виконавчий напис нотаріуса є чинним, сторонами не оспорювався.

Звернення стягнення на предмет іпотеки було вирішено 24 листопада 2008 року, шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 6 березня 2014 року на адресу відповідача було направлено листи-вимоги про добровільне звільнення квартири в порядку, передбаченому ст. 40 Закону України «Про іпотеку», які остання отримала 7 березня 2014 року.

Із системного аналізу положень ст. 109 ЖК Української РСР та ст. 40 Закону України "Про іпотеку" випливає, що всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги у тому разі, якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За таких обставин, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Таким чином апеляційним судом у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не враховані норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 травня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська