Номер провадження: 22-ц/785/4519/15
Головуючий у першій інстанції Івченко В. Б.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О.,Громіка Р.Д.

При секретарі: Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", за участю третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про встановлення нікчемності кредитного договору, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013р. ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 10.09.2008р. він підписав кредитний договір № 2441-н з ВАТ "Державний ощадний банк України", (далі-Банк).

Відповідно до умов договору Банк узяв на себе зобов'язання щодо видачі йому грошових коштів в сумі 898 000 грн.

У порушення умов договору Банк не надав йому коштів, він став жертвою шахраїв, які шляхом оману, зловживаючи його довірою, змусили його підписати кредитний договір та заволоділи кредитними коштами.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 28.09.2012р. ОСОБА_4 засуджено за ст. ст. 190 ч.4, 358 ч.ч.3, КК України та вcтановлено, що саме остання шляхом оману заволоділа грошима Банку, а інші особи, у тому числі і вона, не були усвідомлені про злочинні наміри ОСОБА_4 й гроші за кредитними договорами вони не отримували.

Посилаючись на ці обставини, позивач, після уточнення позову просив встановити нікчемність кредитного договору № 2441-н від 10.09.2008р. між ним та Банком, як такий, що порушує публічний порядок.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.02.2015р. у позові відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу Банк, вважаючи рішення суду законним та обгрунтованим, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги й заперечення проти неї, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.09.2008р. між ВАТ "Державний ощадний банк України" о особі начальника філії - Одеське обласне управління - Дацюка О.В. та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2441, за умовами якого Банк зобов'язався надати позивачу кредитні кошти в розмірі 898 000 грн. на строк до 10.09.2028р. зі сплатою процентів.

Як встановлено вироком Приморського районного суду м. Одеси від 28.09.2012р., що набрав законної сили, ОСОБА_4, діючи з умислом, направленим на заволодіння шляхом оману грошовими коштами філії Одеського обласного управління ВАТ "Державний ощадний банк України", в касі філії отримала особисто на підставі заяв про видачу готівки в тому числі і кредитні кошти за кредитним договором №2441-н від 10.09.2008р. в розмірі 898 000 грн.

Цим вироком суду ОСОБА_4 визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 190 ч.4, 358 ч.2, 358 ч.3 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з іспитовим строком 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку матеріальну шкоду в розмірі 26 7 823,51 грн, в тому числі і за кредитним договором №2441-н від 10.09.2008р. у розмірі 898 000 грн, що був укладений між сторонами по справі.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для встановлення нікчемності кредитного договору, що порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки укладений правочин не є нікчемним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України дійсність правочину презюмується.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Таким чином цивільні правочини, які порушують публічний порядок є нікчемними, і в той же час такі правочини можуть бути визнані недійсними.

Позивач вважає, що договір кредитний договір № 2441-н від 10.09.2008р., який укладено між ним Банком є нікчемним, що порушує публічний порядок.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції правильно виходив з того, що сторонами спірного договору виступають ВАТ "Державний ощадний банк України", правонаступником якого є ПАТ "Державний ощадний банк України" (АТ "Ощадбанк") та ОСОБА_2

ОСОБА_4 стороною кредитного договору не була.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

За правилами ст. ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором, який укладається у письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак, кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що на виконання кредитного договору АТ "Ощадбанк" перерахував грошові кошти у розмірі 898 000 грн, що є підтвердженням того, що жодних намірів з боку Банку порушити публічний порядок не було. Зі змісту договору убачається, що ОСОБА_2, укладаючи цей договір, мав намір розпорядитися кредитними коштами Банку шляхом купівлі нерухомості, а сме частини земельної ділянки площею 0,0500 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва та частини земельної ділянки загальною площею 0,0500 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для будівництва.

ОСОБА_2А на кожній сторінці кредитного договору поставлений його підпис, що свідчить про його ознайомлення зі змістом договору та бажанням настання правових наслідків за цим договором, і тому суд правильно дійшов висновку про відсутність підстав для визнання нікчемним зазначеного договору, як такий, що порушує публічний порядок.

Та обставина, що ОСОБА_4 злочинним шляхом заволоділа кредитними коштами не може бути підставою для визнання цього правочину нікчемним, оскільки вона не була стороною цього правочину й заволоділа кредитними коштами після укладання договору.

АТ "Ощадбанк" та ОСОБА_2 уклали кредитний договір у письмовій формі, яка вимагається ч. 1 ст. 1055 ЦК України.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про те, що сторони спірного кредитного договору досягли згоди стосовно всіх істотних умов договору.

Посилання ОСОБА_2 на те, що він не отримував кредит, так як підпис в заяві про

видачу кредиту виконана не ним, а іншою особою, яка злочинним шляхом заволоділа коштами Банку, не може бути підставою для визнання кредитного договору нікчемним, оскільки кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, підписання договору сторонами, що апелянт не оспорює, а дії щодо перерахунку грошей та їх заволодіння стосуються його виконання, а не укладення, тоді як правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору нікчемним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не виконанні.

Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог позивачем у передбаченому ст. ст. 10, 60 ЦПК України порядку не надано.

За таких обставин правильним є висновок суду про відсутність підстав для визнання договору нікчемним.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і на його правильність не впливають, оскільки спростовуються встановленими судом обставинами і дослідженими в судовому засіданні та наявними у матеріалах справи

Рішення суду є правильним, воно ухвалено у відповідності до положень ст. ст. 212-215 ЦПК України і підстав для його скасування, як про це йдеться мова у апеляційній скарзі, не має.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Судді Апеляційного суду Одеської області В.Ф.Парапан

В.О.Панасенков

Р.Д.Громік