Справа № 133/1640/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.11.2015 року

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі головуючого - судді Крейдіна О.О.

при секретарі Горбатюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Козятин

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жежелівської сільської ради про визнання права власності на спадщину - на земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до Жежелівської сільської ради про визнання права власності на спадщину - на земельні ділянки.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер її чоловік - ОСОБА_2, який постійно проживав в АДРЕСА_1

Вона є єдиною спадкоємицею першої черги за законом майна померлого чоловіка, оскільки на момент його смерті, вона була зареєстрована та проживала з останнім за однією адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла двоюрідна сестра ОСОБА_2 - ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла рідна тітка ОСОБА_2 - ОСОБА_4.

ОСОБА_2 фактично в 6-ти місячний строк прийняв спадщину та розпорядився майном померлих, так як являвся спадкоємцем п'ятої черги за законом.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з земельної частки (пай), розміром 2,08 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває АДРЕСА_1

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, яке складається з земельної частки (пай), розміром 2,08 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_2 помер та не встиг належним чином оформити свої права на земельні частки (паї), що належали його тітці та двоюрідній сестрі.

Оформити свої спадкові права на земельні частки (паї), вона (позивач) не може, оскільки державні акти на право власності на земельні частки (паї) померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не видавалися, тому, отримати у нотаріуса свідоцтво на спадщину на спадкове майно, вона не має можливості.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву через канцелярію суду, в якій позовні вимоги підтримала, просить справу розглядати у її відсутність.

Відповідач - Жежелівська сільська рада - в судове засідання не з'явилась, але надала письмову заяву через канцелярію суду, в якій просить справу розглядати у відсутність представника сільської ради, позовні вимоги визнала повністю.

Дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла - ОСОБА_3 (а.с.67), яка на день смерті проживала в АДРЕСА_1 (а.с.60,73). ІНФОРМАЦІЯ_3 померла - ОСОБА_4 (а.с.79), яка на день смерті проживала в АДРЕСА_1 (а.с.62).

Спадкове майно складається з земельної частки (пай), розміром 2,08 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває АДРЕСА_1, належної ОСОБА_3 (а.с.54) та з земельної частки (пай), розміром 2,08 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває АДРЕСА_1, належної ОСОБА_4 (а.с.71).

Твердження позивачки про те, що спадкоємцем за законом п'ятої черги, який фактично прийняв спадщину після померлих тітки та двоюрідної сестри, є - ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р.) (а.с.46), однак не встиг належним чином оформити свої права на дві земельні частки (паї), суд не бере до уваги, виходячи з наступного.

Посилання позивача про те, що ОСОБА_2 був спадкоємцем майна померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 п'ятої черги не відповідає дійсності, так як ОСОБА_3 і ОСОБА_4 померли у 2000 р. та 1997 р. відповідно, тому, вказані спірні правовідносини повинні регулюватися ЦК Української РСР , який діяв на момент їх виникнення.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Таким чином, ЦК УРСР не передбачав інших черг спадкування за законом (в тому числі п'ятої черги), крім першої та другої черг.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження родинних відносин між померлими ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Суд не бере до уваги довідки Жежелівської сільської ради № № 343, 344 від 12.05.2015 р. про те, що ОСОБА_4 була рідною тіткою ОСОБА_2, а ОСОБА_3 була двоюрідною сестрою ОСОБА_2 (а.с.57,65), так як вони не підтверджені іншими доказами, наприклад, свідоцтвами про народження, про шлюб померлих тощо. За неможливості подати документи, які свідчили б про родинні, шлюбні відносини та відносини, що ґрунтуються на утриманні, родинні відносини між померлими могли б підтвердитися показами самої позивачки, свідків та іншими доказами.

Відповідно до чинного законодавства, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, управління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Після встановлення кола спадкоємців нотаріус зобов'язаний перевірити наявність між спадкодавцем і спадкоємцями родинних, подружніх відносин і відносин, що ґрунтуються на утриманні. Для встановлення цього факту вимагаються відповідні документи. Так, родинні відносини можуть підтверджуватись свідоцтвами органів реєстрації актів громадянського стану, записами в паспортах про дітей. Наприклад, щоб підтвердити родинні відносини між спадкодавцем і спадкоємцем, і якщо в цих свідоцтвах батьки - одні й ті ж самі особи, то можна стверджувати, що спадкодавець і спадкоємець - брати.

У разі неможливості подання вказаних документів, родинні відносини можуть бути підтверджені судовим рішенням, яке набрало законної сили, про встановлення факту родинних відносин.

Факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється в судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчинюють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР, якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до ст. 555 ЦК УРСР, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом.

Спадкоємицею майна померлого ОСОБА_2, яка прийняла спадщину після померлого чоловіка, є його дружина ОСОБА_1 (а.с.82).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Як вбачається із довідок Жежелівської сільської ради № № 359, 360 від 13.05.2015 р. померлі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за життя державні акти на земельні ділянки не отримували (а.с.58,64). З довідки Жежелівської сільської ради № 347 від 12.05.2015 р. вбачається, що земельною часткою (паєм), яка належить ОСОБА_4 з дня смерті по даний час користується керівництво СФГ «Подільське».

Крім того, сама позивачка в описовій частині позовної заяви вказує про те, що державні акти на земельні ділянки на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не видавалися (а.с.1-2).

В прохальній частині позовної заяви позивачка просить визнати за останньою право на спадщину за законом на спадкове майно, яке належало ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - на земельні частки (паї) в землях Жежелівської сільської ради (а.с.2).

В справі наявні оригінали сертифікатів на право на земельну частку (пай), видані на ім'я померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.54,71).

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 26.06.2015 р. позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху на підставі ст. ст. 119, 121 ЦПК України, з тих підстав, що з матеріалів справи не вбачається, що позивачка зверталася до Козятинської державної нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав на земельні частки (паї), про що останній було відмовлено. Позивачці було надано строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: надання до суду постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 14.07.2015 р. вказану позовну заяву було повернуто позивачу в зв'язку з неусуненням недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі суду від 26.06.2015 р.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 11.09.2015 р. ухвалу Козятинського міськрайонного суду від 14.07.2015 р. було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

У мотивувальній частині ухвали суду від 11.09.2015 р. вказано, що відсутність умов для одержання в нотаріальній контрі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме: відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, може бути підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Із узагальнення судової практики про розгляд судами цивільних справ про спадкування, що базується на підставі рішення Конституційного суду України від 11.02.2014 р. № 1-рп/2014, справа № 1-1/2014, рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 р. № 17-рп/2012, справа № 1-8/2012, постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 р. № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», висновків Верховного Суду України від 01.02.2014 р., викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, вбачається, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай), порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування до суду.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач зверталася до нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину після померлих на спадкове майно - земельні частки (паї), про що їй нотаріусом було відмовлено та винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Суд не може підміняти повноваження, які надані нотаріусу щодо оформлення спадщини, в тому числі щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом/за заповітом.

Позивач неправильно встановила зміст правовідносин, що виникли при визнанні права на земельну частку (пай) та застосувала до спірних правовідносин норми, що регулюють право власності на земельні ділянки та не взяла до уваги, що право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акту на право колективної власності на землю були членами цього підприємства, що є неприпустимим.

Суд не може задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Жежелівської сільської ради про визнання права власності на спадщину - на земельні ділянки за законом за відсутності спору стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивача має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини (у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року) тощо.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на вищевказані обставини, суд вважає пред'явлені позовні вимоги не доведеними, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 529-530, 548 ЦК Української РСР, ст. ст. 60, 212-218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Жежелівської сільської ради про визнання права власності на спадщину - на земельні ділянки - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області через Козятинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: підпис

Згідно з оригіналом.

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах цивільної справи

№ 133/1640/15-ц Козятинського міськрайоного суду Вінницької області.

Суддя -

Секретар -

11.11.2015 року