Справа № 456/4969/14-ц
Провадження № 2/456/718/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2015 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бучківської В. Л.

при секретарі Березіній Л.В.

з участю прокурора Романіва О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Головного управління Міндоходів у Львівській області, треті особи прокуратура Львівської області, Департамент ДАІ МВС України, Стрийський центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Стрий, Стрийського, Жидачівського, Миколаївського та Сколівського районів ГУ МВС України у Львівській області (ЦНП ДАІ 4609 ГУ МВС України у Львівській області), Залізничний районний відділ ГУ МВСУ у Львівській області про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження своїм майном, виключення автомобіля з опису заборони на проведення реєстраційних операцій та виключення автомобіля, як такого, що знаходиться під арештом, з бази комп'ютерних даних Департаменту ДАІ МВС України,

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять усунути перешкоди у здійсненні ними права розпоряджатись своїм майном, а саме: автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, шляхом виключення даних про вказаний автомобіль з постанови про накладення заборони на проведення реєстраційних операцій щодо транспортних засобів від 23.05.2011 року, винесеної старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Львівської області Сапуцьким Р.Я., а також виключити дані про автомобіль, як такий, що знаходиться під арештом, з бази комп'ютерних даних Департаменту ДАІ МВС України. В обґрунтування позову покликаються на те, що 18.11.1995 року вони уклали шлюб, під час якого в 2010 році придбали автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», д.н.з. НОМЕР_1. Після сплати всіх необхідних платежів вони в Стрийському центрі надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Стрий, Стрийського, Жидачівського, Миколаївського та Сколівського районів ГУ МВС України у Львівській області (ЦНП ДАІ 4609 ГУ МВС України у Львівській області) зареєстрували право власності на автомобіль за чоловіком ОСОБА_2 Через скрутне матеріальне становище вони вирішили продати вказаний автомобіль. 10.06.2014 року на письмове звернення ОСОБА_2 ЦНП ДАІ 4609 ГУ МВС України у Львівській області видав довідку № 1333, згідно з якою автомобіль знаходиться під арештом, а також надав картку арешту транспортного засобу. На звернення ОСОБА_2 до ГУ МВС України у Львівській області йому надійшла відповідь із Залізничного РВ Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області за №16/14 - 3904 від 20.06.2014 року про те, що зняття заборони на проведення реєстраційних операцій з вищевказаним автомобілем можливе лише після сплати податку. На друге звернення ОСОБА_2 йому надійшов лист з копією постанови про накладення заборони на проведення реєстраційних операцій щодо транспортних засобів від 23.05.2011 року, винесену старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Львівської області Сапуцьким Р.Я. у кримінальній справі №181-0311. На момент винесення постанови про накладення заборони на проведення реєстраційних операцій щодо транспортних засобів від 23.05.2011 року, в переліку транспортних засобів серед інших був вказаний їх автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», д.н.з. НОМЕР_3, якому у зв'язку із зміною власника був виданий новий д.н.з. НОМЕР_1. Вважають, що рішення про накладення заборони на проведення реєстраційних операцій щодо автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», д.н.з. НОМЕР_1, є неправомірним втручанням у здійснення їхнього права щодо розпорядження своїм майном. Окрім цього, зазначили, що їхнє право власності на вказаний автомобіль підтверджується довідкою Стрийського центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Стрий, Стрийського, Жидачівського, Миколаївського та Сколівського районів ГУ МВС України у Львівській області за №1333 від 10.06.2014 року, згідно з якою при вторинній реєстрації автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_2, як власником цього автомобіля були сплачені всі платежі за спецпродукцію та автотоварознавчу експертизу. Вважають, що вимога міліції щодо сплати податків для того, щоб зняти автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», д.н.з. НОМЕР_1, з обліку є незаконною, оскільки згідно листа Стрийського центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Стрий, Стрийського, Жидачівського, Миколаївського та Сколівського районів ГУ МВС України у Львівській області за №1333 від 10.06.2014 року вбачається, що при вторинній реєстрації транспортного засобу податок з власників транспортних засобів не сплачується. В даній довідці зазначено, що при вторинній реєстрації автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», д.н.з. НОМЕР_1, всі платежі за спецпродукцію та автотоварознавчу експертизу ОСОБА_2, як власником, були сплачені, оскільки у випадку несплати ним необхідних податків, вказаний автомобіль на нього би не зареєстрували. Крім того, з постанови про накладення заборони на проведення реєстраційних операцій щодо транспортних засобів від 23.05.2011 року, винесеної старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Львівської області Сапуцьким Р.Я. вбачається, що кримінальна справа порушена щодо службових осіб Львівського ВРЕР ДАІ ГУМВС України у Львівській області, якими в період з 2008 - 2010 р.р. проведено реєстрацію транспортних засобів повністю або частково без сплати податку з власників транспортних засобів, що реєструються вперше в Україні. З довідки №1333 від 10.06.2014 р. вбачається, що ОСОБА_2 не реєстрував свій автомобіль в Львівському ВРЕР ДАІ ГУМВС України у Львівській області, а також їхній автомобіль реєструвався не вперше, а це була вторинна реєстрація транспортного засобу. Тобто до подій, які розслідуються у кримінальній справі №181-0311 вони, як власники автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», д.н.з. НОМЕР_1, ніякого відношення не мають, відповідно вони не є учасниками даної кримінальної справи.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов задоволити.

Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, проти чого сторони не заперечили.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить суд позов задоволити та доповнив, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позивачі по справі не є сторонами кримінальної справи, яка порушена щодо неправомірних дій службових осіб Львівського ВРЕР ДАІ ГУМВС України у Львівській області. Окрім цього, звернув увагу суду на Інформаційний лист № 24-150/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 р.», згідно з яким при розгляді таких справ слід враховувати, що якщо позов безпосередньо стосується права власності третіх осіб, то справи мають розглядатися у порядку цивільного судочинства. Доповнив, що судова практика свідчить про те, що такі позови слід розглядати в порядку цивільного судочинства, оскільки право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власності поширюється на ці відносини, а оскільки позивачі не є учасниками ні кримінального провадження, ні кримінальної справи, то відповідно дані правовідносини мають вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Представник відповідача ГУ Міндоходів у Львівській області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду заперечення, в яких просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень покликається на те, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, оскільки позивачі, в порушення ст. 119 ЦПК України, не обґрунтували свої позовні вимоги до Головного управління Міндоходів у Львівській області із зазначенням доказів, що підтверджують кожну обставину. Окрім цього, позовні вимоги позивачів стосуються дій слідчого прокуратури, який вчиняє процесуальні дії в межах розслідування кримінальної справи, а саме: виключення із постанови старшого слідчого прокуратури Львівської області Сапуцького Р.Я. від 23.05.2011 року заборони (арешт) на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку) на спірний автомобіль. Тобто, по суті, це є незгода з діями слідчого, під час проведення розслідування кримінальної справи. Так, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976р. (із змінами і доповненнями) «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» передбачено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачем по справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. У тих випадках, коли опис проводиться для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач притягується відповідна державна податкова інспекція. У зв'язку з наведеним, вважають, що Головне управління Міндоходів у Львівській області не може нести відповідальності за дії слідчого прокурора, які вчинені в межах розслідування кримінальної справи.

Прокурор Романів О.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, просить суд провадження по справі закрити, вважає, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, оскільки арешт на належне позивачам майно накладено слідчим під час розслідування кримінальної справи, а тому питання про зняття арешту підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.

Представник третьої особи Департаменту ДАІ МВС України Лойко Ю.Ю. в судовому засідання проти позову заперечив та зазначив, що постанова старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області Сапуцького Р.Я. від 23.05.2011р. у кримінальній справі №181-0311, якою накладено арешт на транспортний засіб позивачів, є чинною на даний момент і питання про її скасування має вирішуватися в порядку КПК, оскільки в майбутньому можуть виникнути труднощі з виконанням рішення суду.

Представники третіх осіб - Стрийського центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Стрий, Стрийського, Жидачівського, Миколаївського та Сколівського районів ГУ МВС України у Львівській області (ЦНП ДАІ 4609 ГУ МВС України у Львівській області) та Залізничного районного відділу ГУ МВСУ у Львівській області, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності, проти чого сторони не заперечили.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд не бере до уваги доводи відповідача, прокурора та представника третьої особи Департаменту ДАІ МВС України про те, що провадження по справі слід закрити, у зв'язку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Так, зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачі просять виключити дані про автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», д.н.з. НОМЕР_1, з бази даних Департаменту ДАІ МВС України, як такий, що знаходиться під арештом.

Відповідно до п.4 Постанови Пленумом Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» позовні заяви з вимогою щодо виключення майна з переліку заборони (опису), яке є власністю позивача розглядається за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, що ґрунтується на праві власності на описане майно, тобто відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України такі справи розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Саме такою є правова позиція щодо спірного питання викладена Верховним Судом України в Постанові від 15.05.2013 року у справі № 6-26цс13, який дійшов висновку, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник у зв'язку з порушенням прав власників майна, а саме у зв'язку з накладенням слідчим арешту на спірне майно у кримінальній справі, а позивачі вимагають усунути їм перешкоди у розпорядженні належним майном, а тому даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З копії свідоцтва про укладення шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Стрийського району Львівської області від 18.11.1995 року вбачається, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 18 листопада 1995 року уклали шлюб, актовий запис № 574 /а.с.10/.

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого Стрийським ВРЕР ДАІ при ГУ МВС України у Львівській області серії НОМЕР_4 вбачається, що транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», д.н.з. НОМЕР_1, 26.06.2010 року зареєстрований за ОСОБА_2 /а.с.9/.

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачам на праві спільної сумісної власності належить автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

Відповідно до копії довідки за вих. № 1333, виданої 10.06.2014р. начальником Стрийського ЦНП пов'язаних з використанням АТЗ при ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_7 вбачається, що транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», д.н.з. НОМЕР_1, зареєстрований за гр. ОСОБА_2 /а.с.13/.

Постановою старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області від 23.05.2013 року Сапуцьким Р.Я. при розгляді матеріалів кримінальної справи №181-0311 накладено заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрації, перереєстрації, зняття з обліку), до вирішення питання у кримінальній справі, щодо ряду транспортних засобів, серед яких зазначено належний позивачам автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 /а.с.18-20/.

З копії картки арешту транспортного засобу від 31.01.2012р. вбачається, що автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2, знаходиться під арештом /а.с.14/.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до вимогст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на вільне володіння майном. Основною метою ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном, до яких часто вдаються або схильні вдаватися на практиці уряди держав. Названа стаття проголошує: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини «втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (справа «Андрій Руденко проти України»).

Стаття 1 Протоколу № 1 дає змогу зробити висновок про те, що: власник володіє всією повнотою влади стосовно власного майна, може робити будь-які дії, які не заборонені законом і не порушують прав третіх осіб; право власності є абсолютним, отже, власнику протистоять будь-які треті особи (враховуючи державу), які в свою чергу повинні утримуватися від дій, що порушують права власника. Ця норма закріплює право власника на безперешкодне користування своїм майном. У такому контексті порушенням права власності особи буде вважатися і факт ненадання можливості користуватися своїм майном.

Частиною 2 статті 1 Протоколу № 1 передбачено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Для того, щоб відповідати Конвенції, позбавлення повинно бути законним і спрямованим на досягнення справедливого балансу між інтересами суспільства та інтересами заявника (справа «Стреч проти Сполученого Королівства», справа «Рисовський проти України»).

Суд нагадує, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов'язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (справа «Броньовський проти Польщі»).

У кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (справа «Спорронг та Лонрот п. Швеції»).

Щоб оцінити поведінку держави щодо дотримання статті 1 Протоколу 1, Суд має зробити повне дослідження різних інтересів у справі, беручи до уваги, що ціль Конвенції полягає в захисті прав, які є "очевидними та вагомими". Суд повинен встановити наявність спірної ситуації. Дійсно, коли питання суспільної користі виникає у справі, державні органи влади повинні реагувати належним чином, правильно та з великою відповідальністю (справа «Васілеску проти Румунії», справа «Бейлер проти Іспанії»).

Враховуючи наведені норми закону та досліджені докази, суд приходить до висновку, що позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яким на праві спільної сумісної власності належить спірний транспортний засіб, позбавлені можливості розпоряджатися своїм майном, а саме автомобілем марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», д.н.з. НОМЕР_1, оскільки такий знаходиться під забороною відчуження, а тому порушується право власності останніх на вказане майно, яке підлягає судовому захисту.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», Постановою Верховного Суду України від 15.05.2013р. у справі № 6-26цс13, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013р., ст. 60 СК України, ст. 391 ЦК України, ст. 2 КПК України, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 114, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволити.

Усунути перешкоди у здійсненні права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розпоряджатись своїм майном, а саме автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, шляхом виключення даних про автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», д.н.з. НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_2 з постанови про накладення заборони на проведення реєстраційних операцій щодо транспортних засобів від 23.05.2011 року, винесеної старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Львівської області Сапуцьким Р.Я.

Виключити дані про автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», д.н.з. НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_2, як такого, що знаходиться під арештом, з бази комп'ютерних даних Департаменту ДАІ МВС України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В. Л. Бучківська