Справа №463/1774/15-ц
Провадження №2/463/1058/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

відповідача Калиновського Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Інспектора ДПС взводу № 6 БДПС ДАІ ГУ МВСУ у Львівській області Калиновського Тараса Івановича про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення, яким стягнути з Інспектора ДПС Калиновського Т.І. матеріальну шкоду в розмірі 1 500 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18.08.2014р. близько 22 год. рухався на власному автомобілі на дозволеній швидкості у напрямку смт. Івано-Франково Яворівського району Львівської області. Попереду нього їхала фура, навантажена деревиною, і у зв'язку з її різким гальмуванням, він також застосував таке гальмування, внаслідок чого його автомобіль повернуло і він виїхав на смугу зустрічного руху. Зіткнень не було, проте, у зв'язку з такими його діями, був заблокований рух. Включивши аварійні маячки, намагався завести двигун автомобіля, щоб розблокувати рух, і в цей час до нього підбіг відповідач, а зі сторони пасажира - напарник відповідача - інспектор Стень Я.Я. Обидва були озброєні і не представили ніяких документів. Відповідач, застосувавши силу, витягнув його з автомобіля, спричинивши тим самим травми хворим ногам, що супроводжувалось сильним болем. Намагаючись пояснити відповідачам, що він є інвалідом і йому протипоказано довготривале пересування, вони не зважали на його заклики, забрали сумочку з документами, а також мобільний телефон. Напарник відповідача, який був озброєний автоматом Калашнікова, вигнав його пасажирів з автомобіля та витягнув ключі із замка запалювання, і в подальшому, діючи спільно з самим відповідачем, примусового посадили його до автомобіля ДАІ. Стень Я.Я. сів за кермо його транспортного засобу та поїхав в сторону м. Яворів Львівської області, висадивши на дорозі пасажирів, які вимушені були всю ніч іти пішки до м. Львова. Будучи в автомобілі ДАІ, відповідач розпочав його допит, на що останньому повідомив, що не вживав алкогольних напоїв. Через раптове погіршення стану здоров'я, та болями в серці, просив викликати швидку допомогу, проте відповідач проігнорував таку вимогу та самовільно почав перевіряти документи, які знаходились у сумочці, яку попередньо, теж самовільно, відповідач забрав. Йому було відмовлено в праві зателефонувати в міліцію з повідомленням про збройний напад, і відповідач, поводячи себе зухвало та зверхньо, показував йому пістолет та повідомляв, що має право стріляти, назвавши позивача сепаратистом. Зрозумівши, що проти нього вчиняються незаконні дії, відмовився надавати будь-які пояснення та виконувати незаконні вимоги. Переконаний, що наявність свідків в його автомобілі зупинило відповідача від розправи над ним. В подальшому, його доставили на обстеження у м. Львів на вул. Наукову. Прибувши до наркологічного пункту, він не зміг підвестись на ноги. Коли він кричав про допомогу, відповідач не випустив його з свого автомобіля, схопив за комірець та придушив. Вказуючи на протиправність дій відповідача та аргументуючи його поведінку відповідними статтями КК України, останній на них не зважав та продовжував свої незаконні дії. В подальшому, за вказівкою відповідача, Стень Я.Я. викликав невідомих людей, яких запросив бути свідками під час відмови від проходження медичного огляду. Останні ж назвались активістами «Автомайдану». В пункті огляду він повідомив чергового лікаря, що є важко хворим і вкотре попросив викликати швидку допомогу, на що також отримав відмову. Після цього, його знову силоміць посадили в автомобіль ДАІ, де він втратив свідомість. Відповідач забрав його мобільний телефон та зателефонував на домашній номер, вимагаючи в його сестри 500 грн. для вирішення ситуації, пропонуючи привезти їх вночі і погрожуючи, що завтра необхідно буде сплатити більше. Сестра відмовилась вчиняти ці дії, і близько 2 год. ночі він зрозумів, що його автомобіль доставлений на арешт майданчик. Попросивши охоронців викликати працівників міліції, останні відмовили йому в цій вимозі, зухвало насміхаючись та пропонуючи написати заяву на ім'я Президента України. Від будь-яких підписів він знову відмовився, після чого стан здоров'я знову погіршився і він знову втратив свідомість. Всі наступні події не пам'ятає, і до дому його привіз автомобіль таксі, водій якого допоміг піднятись на третій поверх. Автомобіль до сьогоднішнього дня перебуває на арешт майданчику, і він не має змоги його забрати. Крім того, після описаних вище подій, автомобіль є пошкодженим. Незважаючи на неодноразові звернення до керівництва відповідача, залагодити ситуацію в позасудовому порядку не є можливим, внаслідок чого вимушений був звернутись до прокуратури у формі приватного обвинувачення з приводу незаконних дій відповідача. Після всіх цих подій, він не може самостійно пересуватись, його ногам, які є важко хворі, спричинено непоправну шкоду, і для самосійного пересування йому необхідно інвалідний візок. При цьому, такий візок повинен бути електричним, оскільки через серцеві захворювання не взмозі пересуватись на візку з ручним управлінням. Вже вісім місяців він лікується за власний рахунок, і оскільки шкода його здоров'ю спричинена протиправними діями відповідача та його напарника Стеня Я.Я., вважає, що вони зобов'язані відшкодувати йому матеріальну шкоду, яку оцінює до розміру 2 000 000 грн. Розмір матеріальної шкоди в сумі 1 500 000 просить в примусовому порядку стягнути з Калиновського Т.І. Іншу частину оціненої ним шкоди, зобов'язаний відшкодувати Стень Я.Я., про що до нього пред'явлено окремий позов.

В обґрунтування розміру моральної шкоди покликається на те, що протиправні дії відповідача вимушено змінили його звичний ритм життя. Більш як 200 звернень до різних установ, в тому числі керівництва ГУ МВС України у Львівській області та Прокуратури Львівської області залишились без задоволення, і фактично, він втратив надію на захист своїх інтересів правовими методами. Також, вимушений витрачати час на збирання доказів, складання документів для звернення до суду. Його життєві плати різко змінились, у зв'язку з чим переживає нервові напруження. Ситуація є стресовою, і кожна відмова в задоволенні його звернень лише поглиблює стресовий стан. Тяжкі травми, яких він отримав внаслідок поведінки відповідача потребують довгострокового лікування, і лише за останній місяць перед зверненням до суду швидка медична допомога оглядала його 14 разів. Все наведене вище в сукупності позбавляє можливості адекватно оцінити ступінь моральних страждань, однак сума в розмірі 500 000 грн., на його думку, буде справедливою компенсацію порушеного права. Тому, таку суму грошових коштів також просить стягнути з відповідача.

Серед іншого, якщо відповідач не визнає позовних вимог, в мотивах позовної заяви просить суд збільшити розмір заявлених вимог в частині стягнення довічного матеріального утримання у виді аліментів в розмірі 25 % від місячного заробітку відповідача.

В судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В прохальній частині позову просить судові засідання проводити без його участі, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти обґрунтованості позовних вимог заперечив та пояснив, що 18.08.2014р., рухаючись на службовому автомобілі ДАІ, позаду автомобіля позивача, перебуваючи з напарником Стень Я.Я. та здійснюючи контроль в сфері безпеки дорожнього руху зауважили, як автомобіль позивача різко загальмував, у зв'язку з чим виїхав на смугу зустрічного руху та створив аварійну ситуацію. Підійшовши разом з напарником до позивача та представившись працівниками ДАІ, зауважили у позивача явні ознаки алкогольного сп'яніння. Попросивши пред'явити документи на право керування транспортним засобом а також документи на автомобіль, отримав відмову. За допомогою громадських активістів, витягнули позивача з автомобіля, який в категоричній формі відмовився самостійно його покинути. Напарник Стень Я.Я. в цей час відігнав автомобіль позивача. Ствердив, що в момент затримання до позивача не застосовувались засоби фізичного впливу. З боку працівників ДАІ не було погроз, ніхто не принижував честі та гідності позивача і розмова з ним не була зверхньою та зухвалою. Скоріш навпаки, саме поведінка останнього була такою. Представившись генералом, він обіцяв організувати поїздку в зону АТО. З метою уникнення будь-яких сумнівів в законності його дій під час затримання, зателефонував в чергову частину та попросив, щоб на медичному огляді були присутні представники громадськості, які в подальшому, проводили відеозйомку всіх цих подій. До медичного закладу під'їхали безпосередньо під вхід, і допомогли позивачу пройти на огляд до лікаря. Від такого огляду він відмовився, про що були складені відповідні документи і в кінцевому, позивач був доставлений додому. Повідомив, що дійсно телефонував до сестри позивача, однак грошових коштів не вимогам, а лише запропонував забрати брата. Через перебування останнього в стані алкогольного сп'яніння, вона відмовилась вчиняти такі дії. Наголосив, що позивач весь цей час з моменту затримання і до моменту доставлення його додому перебував при свідомості. Автомобіль в кінцевому був доставлений на арешт майданчик. Категорично не згідний з обґрунтованістю позову, викладені в ньому мотиви повністю не відповідають дійсності, як з його боку, так і з боку напарника протиправних дій вчинено не було, і відповідно, не було спричинено як матеріальної, так і моральної шкоди. З врахуванням наведеного, в задоволенні позову просить відмовити повністю.

Заслухавши пояснення відповідача та свідка, вивчивши доводи позовної заяви, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку. що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.08.2014р. о 22.15 год. на автодорозі Львів - Краковець 16 км + 950 м, відповідачем, разом з інспектором ДПС взводу № 6 БДПС ДАІ ГУ МВС України у Львівській області Стеньом Я.Я. під час виконання службових обов'язків в сфері здійснення контролю за безпекою дорожнього руху здійснено затримання позивача під час керування ним транспортним засобом ГАЗ д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 18.11.2014р. (а.с.9-11), яка набрала законної сили, позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП на накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди врегульовано положеннями Глави 82 Розділу ІІІ Книги П'ятої ЦК України. Зокрема, за загальним правилом, визначеним ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальною правовою нормою, яка регулює правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади є ст. 1174 ЦК України, яка визначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Одночасно, питання про відшкодування шкоди, завданої працівником міліції також регулюється ст. 25 Закону України «Про міліцію», ч. 2 якої регламентує, що при порушенні працівником міліції прав і законних інтересів громадянина міліція зобов'язана вжити заходів до поновлення цих прав, відшкодування завданих матеріальних збитків, на вимогу громадянина публічно вибачитися.

Як за положеннями ЦК України, так і за приписами Закону України «Про міліцію» однією з обов'язкових умов для відшкодування шкоди посадовою особою органу державної влади є неправомірність поведінки такої особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, яка суперечить вимогам чинного законодавства в сфері виконання службових обов'язків. Крім цього, також обов'язковою умовою для цивільно-правової відповідальності за цими нормами є безпосередній причинний зв'язок між шкодою і неправомірними діями особи, що її завдала.

Наявність таких умов в їх сукупності є обов'язковим для ухвалення рішення про відшкодування шкоди, і в силу ст. 60 ЦПК України, обов'язок щодо їх доведення законом покладено на позивача. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

На нормативному рівні порядок затримання особи, а також її направлення до медичного закладу для проведення огляду з метою виявлення ознак алкогольного сп'яніння врегульовано Розділом V Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду.

Так, відповідно до п. 5.1 Інструкції, водії, відносно яких є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан сп'яніння.

Сам позивач в мотивах позову зазначає, і це підтверджується оглянутим в судовому засіданні відеозаписом обставин події, що його автомобіль, внаслідок застосування екстреного гальмування виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого був перекритий рух, і очевидно, існувала загроза створення аварійної ситуації. За автомобілем позивача на службовому автомобілі рухався відповідач, який був очевидцем всіх цих подій.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП судом було достовірно встановлено факт відмови від проходження медичного огляду. Така постанова в процесі апеляційного оскарження не скасована.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували мотиви позову, неправомірну поведінку відповідача і як наслідок, причинно-наслідковий зв'язок між цією поведінкою та матеріальною шкодою, яка оцінена позивачем до розміру в 1 500 000 грн. Будь-яких даних, що відповідач діяв протиправно і в порушення вимог посадової інструкції в судовому засіданні не встановлено, і як вбачається з відеозапису обставин події, ситуація, як її окреслює позивач, повністю не відповідає тій, яка в дійсності мала місце 18.08.2014р. Після правомірної зупинки позивача, відповідач та його напарник діяли у порядок та спосіб, який передбачений чинним законодавством. Жодних засобів фізичного впливу, як про це згадується в позовній заяві, відповідачі не застосовували і тим більше, не вчиняли дій, які б мали наслідком погіршення стану здоров'я затриманого. Як в момент затримання, так і після цього, позивач, як це вбачається з відео зйомки, не згадував про його побиття. Скоріш навпаки, саме поведінку позивача слід піддати критиці. З відеозапису обставин події споглядається його зверхнє ставлення до працівників ДАІ, не виправдані погрози в сторону останніх з приводу звільнення з органів внутрішніх справ та відправки до зони АТО, а також зловживання своїм становищем в суспільстві на основі військового звання генерал, що повністю спростовує мотиви позову і підтверджує, що звернення з даним позовом обґрунтовується не порушеним правом, а особистими неприязними стосунками позивача до відповідачів.

Суд приймає такий доказ як належний та не піддає сумніву достовірність інформації, яка відображена на інформаційному носії.

За правилами ст. 59 ЦПК України, суду заборонено брати до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, і оскільки в судовому засіданні не представлено доказів про монтаж відеозапису обставин події, або ж іншого офіційного аргументу про недостовірність змісту цього відеозапису, перешкоди в прийняті його як доказу відсутні.

Разом з тим, покази свідка ОСОБА_5, допитаного за клопотанням позивача суд знаходить голослівними і такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того, що вони повністю різняться з відеозаписом обставин події, вони ще й є суперечливими з мотивами позову. Так, вказаний свідок повідомив, що рухались вони у напрямку м. Львова, і як вірно звернув увагу відповідач, в мотивах позову сам позивач вказує, що їхали вони в напрямку м. Івано-Франкове. Також, як повідомив цей свідок, працівники ДАІ його штовхнули, після чого той впав, однак з відеозапису обставин події вбачається, що такий свідок стояв поряд з автомобілем, і працівники ДАІ не вели з ним розмови. В своїх показах, даних під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, про таку обставину свідок не згадував. В мотивах позову зазначено, що сумочку з документами викрав відповідач, а свідок пояснив, що він цю сумочку знайшов та передав позивачу. З відеозапису видно, що з гаманцем, позивач знаходився в медичному закладі, і такий завжди був при ньому. Відповідач його не забирав. В сукупності з іншими обставинами справи, покази цього свідка не відповідають дійсності і судом до уваги не беруться.

Що ж стосується мотивів позову про заборону працівникам ДАІ запрошувати водіїв до власного автомобіля, сам же позивач цю позицію спростовує, долучивши до матеріалів справи службову телеграму заступника начальника ДДАІ МВС України (а.с.26). Як вказано в цій телеграмі, винятком із загального правила є необхідність доставлення водіїв транспортних засобів до закладу охорони здоров'я для проведення огляду на стан сп'яніння, а як вже згадувалось вище, саме з цією метою позивач був поміщений до службового автомобіля.

Відтак, вимогу про відшкодування матеріальної шкоди суд знаходить недоведеною. В діях відповідача не вбачає причинно-наслідкового зв'язку між діями та шкодою. Взагалі, не вбачає будь-якої шкоди, яка була б наслідком затримання позивача, і тому, в задоволенні цієї вимоги відмовляє в повному обсязі.

Серед іншого, в матеріалах справи взагалі відсутні докази, які б підтверджували розмір спричиненої матеріальної шкоди, обов'язок доведення якого також лежить на позивачу. Жодний із поданих суду документів не підтверджує матеріальних збитків на суму 1 500 000 грн. Виходячи з обставин справи, така сума є припущенням, що з одного боку, не може лягти в основу судового рішення, а з другого, є самодостатньою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Крім цього, ще однією самодостатньою підставою для відмови в задоволенні позову є те, що позов пред'явлений не до того відповідача, який за законом несе обов'язок відшкодувати шкоду, завдану службовою чи посадовою особою органу державної влади. За змістом ст. 1174 ЦК України, така шкода відшкодовується державою, а не винною особою.

Отже, не лише безпідставність і недоведеність позовних вимог та розміру шкоди, а й пред'явлення позову не до належного відповідача виключає можливість задоволення позову. Суд натомість переконаний, що жодних збитків позивачу спричинено не було.

Враховуючи, що вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення матеріальних збитків, відмовляючи в її задоволенні, таку вимогу, як і позов в цілому, суд залишає без задоволення.

З такими висновками суду повністю узгоджуються висновки службового розслідування, проведеного на підставі заяви позивача (а.с.67-73), а також мотиви постанови про закриття кримінального провадження від 23.12.2014р. (а.с.74-79). Як в процесі здійснення службової перевірки, так і в процесі здійснення досудового розслідування кримінального провадження в діях відповідача і його напарника не було виявлено порушень чинного законодавства при затриманні позивача, а відтак, компетентні органи дійшли правомірного висновку про відсутність підстав для притягнення відповідача до юридичної відповідальності.

З огляду на викладене, позов в повному обсязі слід залишити без задоволення.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання в розмірі 25 % від місячного заробітку останнього, така вимога судом не розглядається, оскільки в мотивах позову вона сформульована виключно як додаткова, і яка може бути заявлена при умові невизнання відповідачем позову, що не відповідає загальним правилам до форми і змісту позовної заяви, які наведені в ст. 119 ЦПК України. До моменту ухвалення судового рішення від позивача не надійшло заяви про збільшення розміру позовних вимог, і як наслідок, вирішення питання про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання є неможливим, що не позбавляє позивача права звернутись до суду із таким позовом в загальному порядку.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10,60,61,88,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 1166, 1167, 1174 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_2 до Інспектора ДПС взводу № 6 БДПС ДАІ ГУ МВСУ у Львівській області Калиновського Тараса Івановича про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.