Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний Унікальний № 234/8903/14-ц Головуючий у 1 інстанції Скляров В.В.
Номер провадження № 22-ц/778/905/15 Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

Суддів Каракуша К.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Краматорської міської ради, про усунення перешкоди в користуванні квартирою та визнання втративши право проживання в ній, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 про усунення перешкоди користуванні квартирою та визнання осіб такими, що втратили право проживання в ній.

В обґрунтування позову зазначив, що з 03.06.2005 року за договором дарування він є власником квартири АДРЕСА_1. В цій квартирі зареєстровані його колишня дружина та неповнолітній син. З березня 2006 року відповідач, пішла від нього з дитиною проживати в інше місце, забравши всі свої речі.

У 2008 році шлюб між ним та відповідачем було розірвано.

На теперішній час він бажає розпорядитись належною йому квартирою, однак відповідач не бажає зніматись з реєстрації.

У зв'язку з зазначеним позивач просив суд усунути перешкоду в користуванні квартирою та визнати відповідача та сина такими, що втратили право проживання в ній.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02 грудня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним положенням закону.

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до договору дарування від 25.05.2005 року ОСОБА_3 подарувала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 /а.с.9/.

21.10.2012 року був розірваний шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 /а.с.7/.

За актом КП "СЕЗ" сектор № 4 від 11.09.2014 року у АДРЕСА_1 з березня 2006 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживають /а.с.5/.

За довідкою з місця мешкання про склад сім'ї та реєстрації виданої КП "СЕЗ" в АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_2 з 10.06.2003 року, ОСОБА_3 з 10.02.2003 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, з 10.08.2004 року /а.с.6/.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції дійшов висновку проте, що позивачем не було надано суду доказів щодо відсутності відповідачки та дитини у спірній квартирі без поважних причин понад один рік.

Між тим , суд першої інстанції у порушення ст. 213 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо справедливого судового розгляду в частині мотивування судового рішення судом, не дослідив доказ надані позивачем і надав їм оцінки.

Крім того як вбачається із наданого позивачем свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_3 31.01.2009 року уклала шлюб з ОСОБА_5 на території Російської Федерації , та за адресною довідкою з 20.04.2007 року зареєстрована за місцем проживання АДРЕСА_5.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Отже, матеріали справи свідчать проте, що ОСОБА_3 23.05.2005 року подарувала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 /а.с.9/. За актом житлового органу. м. Краматорська від 11.09.2014 року ОСОБА_3 разом з сином ОСОБА_4, 2004 року народження, з березня 2006 року не проживає у квартирі АДРЕСА_1. (а.с.5) За адресною довідкою ОСОБА_3 з 20.04.2007 року зареєстрована за місцем проживання АДРЕСА_5.

За актом обстеження житлово-побутових умов, складеного службою у справах дітей, у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3 разом з сином тривалий час не проживає за вказаною адресою. Речей та ознак, які б вказували, що в квартирі мешкає дитина не виявлено. У квартирі проживають родичі ОСОБА_2, які переміщені з районів проведення антитерористичної операції - ОСОБА_6

За вимогами ст. 160 СК України, ст. 29 ЦК України місце проживання дитини у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається батьками за їх згодою і вважається місцем проживання одного із батьків з ким вона проживає, якщо інше не узгоджено між батьками.

Оскільки ОСОБА_3 з березня 2006 року разом із неповнолітнім сином не проживає квартирі АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, поважних причин які б перешкоджали їх проживанню у квартирі матеріали справи не містять , колегія судів вважає, що висновок суду першої інстанції проте, що позивачем не доведено свої вимоги суперечить вищевказаним доказам, рішення суду суперечить нормам матеріального та процесуального права, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 грудня 2014 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратившими право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді