Справа № 212/831/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Пустовіт О.Г.,

за участю секретаря - Гарасюта Л.К.,

без присутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2015 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом та просила стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю, з ПАТ "ЄВРАЗ СУХА БАЛКА" 243600 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що працювала в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворіла на професійні захворювання. Висновком МСЕК у 2015 році їй встановлено 15 % втрати професійної працездатності по професійному захворюванню, з подальшим переоглядом. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратила своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вона тривалий час переносить і буде в майбутньому переносити фізичний біль, загальну слабкість, постійну задуху, безсоння. Вказала, що покращення в стані здоров'я не відбувається, з кожним днем відчуває лише погіршення в стані здоров'я. Змінився рівень життєвої діяльності і необхідно прикладати багато зусиль для організації свого життя.

В судовому засіданні представник позивача присутній не був, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ "ЄВРАЗ СУХА БАЛКА" присутня не була, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти позову заперечувала у повному обсязі, просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка ОСОБА_2 з листопада 1994 року по червень 2014 року працювала підземною стовбуровою та машиністом піднімальної машини на руднику «Суха Балка». Звільнений за власним бажанням, в зв'язку з виходом на пенсію.

За виявленими професійними захворюваннями у позивачки складено акт від 29 жовтня 2013 року розслідування хронічного професійного захворювання . Відповідно до акту позивачка виконувала роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища.

Висновком МСЕК від 08.01.2015 року позивачу встановлено 15 % втрати професійної працездатності - ХОЗЛ. Наступний переогляд призначено на 01.12.2016 рік.

Відповідно до Закону України "Про "Охорону Праці", на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивачки була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємствах відповідачів позивачка тривалий час працювала, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Як встановлено із медичних документів, позивачка внаслідок професійного захворювання відчуває фізичні болі, загальну слабкість. Через стан здоров`я вона вимушена періодично проходити стаціонарне лікування, її протипоказана важка праця, несприятливого мікроклімату. Позивачка не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, має порушення сну, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Через зазначені обставини погіршилися стосунками з членами сім'ї, обмежений в перебуванні в громадських місцях. Покращення в стані здоров'я не відбувається, захворювання прогресують , і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання.

При цьому суд враховує, що моральні страждання позивачки мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивачки покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивачки знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивачка має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороб. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивачки, через що вона переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, вона вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року " Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачці підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивачки настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачкою трудових обов'язків, і моральну шкоду їй заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивачки моральної шкоди з відповідача.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачці.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивачки, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивачки, настання негативних змін у її житті, неможливість відновлення стану, який мала потерпіла до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачці компенсацію в розмірі 12000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Суд відхиляє заперечення відповідачів в частині доводів про те, що позивачка не навела доказів завдання їй моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги , оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачці. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачкою не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення їй моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачкою професійної працездатності їй спричинена моральна шкода.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Керуючись ст. 13 Закону України "Про охорону праці", ст. 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 12 000,00 (дванадцять тисяч), гривень, без утримання податків та обов'язкових платежів.

В решті частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи , які приймали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення , мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Г. Пустовіт