Ухвала

іменем україни

18 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання частки в праві спільної сумісної власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 25 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з серпня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року вона проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_5 За час спільного проживання ними за спільні кошти 09 жовтня 2012 року була придбана квартира АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу було оформлено на ОСОБА_5, так як вона на той час ще не розірвала шлюб з першим чоловіком і тому свою частину вона на себе не оформила. Вони стали спільно проживати в квартирі, зробили в ній ремонт, поміняли вікна, проводку, шпалери. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер. Вона здійснила його поховання та панахиду. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складалася, у тому числі із зазначеної вище квартири. Рішенням Новогродівського міського суду від 16 жовтня 2013 року було встановлено факт її спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 2012 року по день його смерті. Вона звернулася до Новогродівської нотаріальної контори для оформлення спадщини, проте отримати свідоцтво на право на спадщину не змогла, оскільки до нотаріуса також звернувся брат чоловіка - ОСОБА_4 Позивач вважає, що квартира належить їм з померлим чоловіком порівну, тому просила суд визнати за нею право у спільній сумісній власності подружжя, а саме - на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2, а також визнати за нею як спадкоємцем ОСОБА_5 право на 1/2 частини спірної квартири в порядку спадкування, а всього - 3/4 частини квартири.

Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 25 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 травня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право на 1/2 частини спільної сумісної власності - квартири АДРЕСА_1 В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про відмову в позові або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду повністю не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 16 жовтня 2013 року.

На підставі договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Новогродівської нотаріальної контори, ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 у м. Новогродівка.

Також встановлено, що рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 Рішення набрало законної сили 08 листопада 2012 року.

Згідно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 34 років.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із доведеності ОСОБА_3 факту придбання спірної квартири за спільні кошти під час проживання однією сім'єю із ОСОБА_8, у зв'язку з чим є підстави для визнання за нею права на 1/2 частини у спільній сумісній власності подружжя. Відмовляючи у вимогах про визнання за позивачем права на 1/2 частини спірної квартири в порядку спадкування суди виходили із безпідставності цих вимог.

Проте повністю погодитися з висновками суду апеляційної інстанції не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_278/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 74 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_331/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1>, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_277/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1>.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2007_12_21/pravo1/VS07651.html?pravo=1> роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_331/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1>, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 212-214 ЦПК України на зазначені вище положення законодавства уваги не звернув, не взяв до уваги те, що на час придбання спірної квартири позивач перебувала в іншому зареєстрованому шлюбі. Визнавши за ОСОБА_3 право на 1/2 частини у спільному сумісному майні подружжя, суд не врахував, що положення ст. 74 СК України носять імперативний характер, тому навіть за наявності встановленого факту спільного проживання ОСОБА_8 із ОСОБА_3, виключається можливість визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, оскільки остання перебувала в іншому зареєстрованому шлюбі.

За змістом ст. ст. 303, 315 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги.

Недотримання вказаних вимог є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в частині визнання за позивачем права на частку у спільному сумісному майні подружжя, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України доводи апеляційної скарги та докази, надані на її обґрунтування, належним чином не перевірив й не спростував, тому дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції в цій частині без змін.

Разом з тим, доводи касаційної скарги не містять посилань на незаконність рішень судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за нею права на 1/2 частини спірної квартири в порядку спадкування за померлим ОСОБА_8, тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування в цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання частки в праві спільної сумісної власності, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st340>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 травня 2015 року скасувати в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання частки в праві спільної сумісної власності, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В решті ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак