Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

Журавель В.І.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

Посилалася на те, що власник іншої 1/3 частини - ОСОБА_3 виділив її у натурі в окремий житловий будинок із надвірними будовами, який отримав нову поштову адресу: АДРЕСА_1 та отримав на нього правовстановлюючий документ.

Таким чином, вона стала одноособовим власником будинку АДРЕСА_1.

Зазначала, що вона зверталася до Держземагентства з метою приватизації земельної ділянки під домоволодінням АДРЕСА_1, проте їй було відмовлено у зв'язку з тим, що вона має право здійснити приватизацію лише 2/3 його частин.

Враховуючи наведені обставини, просила визнати за нею право власності на ціле домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається із житлового будинку «А-1», загальною площею 78,0 кв.м., житловою площею 57,5 кв.м., вбиральні «Г», підвалу «Д», гаражу «Е», літнього душу «З», водоколонки «І», замощення «П», воріт «2».

Рішенням Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до районного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішень судів попередніх інстанцій.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, із висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, правильно виходив із недоведеності ОСОБА_2 позову, оскільки 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1, які їй належать, та 3/5 частини, які належать ОСОБА_3, складають більш ніж одиницю, а доказів виділення ідеальних часток у натурі нею не надано.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди правильно застосували правові норми та ухвалили правильні по суті рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Доводи заявника зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права власності.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Журавель