АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі: Шалапуді Н.П.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року та на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус ОСОБА_8, ОСОБА_2, Головне управління юстиції у м. Києві про розірвання договору дарування на вимогу дарувальника у зв'язку з вчиненням злочину проти здоров'я дарувальника обдаровуваним,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору дарування Ѕ частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, разом з відповідними господарсько-побутовими будівлями, наземними, підземними комунікаціями та багаторічними насадженнями від 19.11.2007, укладений між позивачем та відповідачем, у зв'язку з вчиненням злочину проти здоров'я дарувальника обдаровуваним. Розірвання зазначеного договору дарування Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0836 га, з відповідними господарськими спорудами кадастровий номер :90:027:0048, що знаходиться за вищевказаною адресою. Розірвання договору дарування ј частини трьохкімнатної квартири за АДРЕСА_2.

20.11.2014 позивач звернувся із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане майно: житловий будинок з відповідними господарсько-побутовими будівлями, земельну ділянку та трьохкімнатну квартиру. Посилався на те, що відчуження вищеназваного майна призведе до ускладнення вирішення судової суперечки, а у разі задоволення позовних вимог утруднить виконання рішення суду.

Справа № 753/20267/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4616/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.11.2014 заяву задоволено. Накладено арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, разом з відповідними господарсько-побутовими будівлями; земельну ділянку, площею 0,0836 га з відповідними господарськими спорудами кадастровий номер :90:027:0048, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; квартиру АДРЕСА_2 площею 78,70 кв.м.

09.01.2015 позивач звернувся із заявою про забезпечення позову, шляхом заборони Дарницькому районному відділу ДМС України в м. Києві реєструвати будь-яких осіб в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Посилався на те, що відповідач може зареєструватися за вищевказаною адресою, що призведе до ускладнення вирішення судової суперечки, а у разі задоволення позовних вимог утруднить виконання рішення суду.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12.01.2015 заяву задоволено. Заборонено Дарницькому відділу ДМС України в м. Києві реєструвати будь-яких осіб в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції від 21.11.2014 та ухвалу від 12.01.2015 скасувати. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. В обґрунтування своїх доводів вказує, що судом не було надано будь-якого обґрунтування, які саме її дії та дії відповідача можуть призвести до неможливості виконання рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що останні підлягають частковому задоволенню.

Постановляючи ухвалу від 21.11.2014 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів щодо накладення арешту на вказану вище квартиру, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Постановляючи ухвалу від 12.01.2015 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів щодо заборони реєструвати будь-яких осіб в спірному будинку може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів повністю погодитись не може.

Відповідно до вимог статей 55, 124 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав, свобод та законних інтересів. Реалізація права на судовий захист багато в чому залежить від належного правового механізму.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, у спосіб накладення арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Згідно з роз'ясненнями, що викладені у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9 вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Пунктом 4 передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, законодавець зобов'язав суд при вирішенні питання щодо забезпечення позову з'ясовувати ряд обставин, в тому числі обставини, які б виключили можливість при вирішенні вказаного питання порушення прав третіх осіб, які не є сторонами справи.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що ј частина спірного будинку та земельної ділянки належить на праві власності апелянту, який не є стороною у справі.

Вказані обставини свідчать про те, що при винесенні оскаржених ухвал, суд першої інстанції не перевірив та не з'ясував хто є співвласниками спірного майна та не визначив кількість осіб зареєстрованих у вищезгаданому будинку, чим на думку колегії суддів, порушив вимоги норм процесуального права, що в свою чергу призвело до порушення прав третіх осіб.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що є підстави для часткового задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 3011, 312, 314, 315, 325 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року та ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції..

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Г.М. Кирилюк

С.Г. Музичко