Справа № 189/1582/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.12.2015 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Пустовар О.С.

при секретарі Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зіслалася на те, що 03 березня 2013 року вона дала в борг ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 2000 євро. На підтвердження укладеного договору позики, відповідачка надала позивачці розписку, якою зобовязувалася повернути борг у сумі 2 000 євро та 6400 гривень до вересня 2013 року. В установлений договором строк ОСОБА_2 борг не повернула, лише один раз перерахувала на картковий рахунок 15000 грн. в грудні 2013 року. По закінченню строку договору позики вона неодноразово зверталася до відповідачки з вимогами розрахуватися, але остання з різних причин відмовлялася, а останнім часом взагалі уникає спілкування. Відповідно до довідки ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_3», офіційний курс Євро до гривні на день подачі позову в суд, становить 2478 грн. за 100 Євро. Таким чином, сума боргу що підлягає до сплати 49560 грн. за 2000 Євро, а також 6400 грн. За мінусом частково сплачених 15000 грн. загальна сума боргу становить 40960 грн. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивачка повністю підтвердила позовні вимоги та пояснила, що вона позичила кошти відповідачці ще в 2003 році. В звязку з тим, що остання кошти не повертала, нею були написані розписки в 2011 році, в 2012 році та остання 03 березня 2013 році. При підписанні розписки, кошти не передавалися. Просить стягнути з відповідачки заборгованість по договору позики та судові витрати по справі.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали повністю, пояснивши, що проти позовної заяви заперечують в звязку з тим, що кошти отримувалися відповідачкою ще в 2003 році та вони повернуті позивачці. При написанні розписки в 2013 році, відповідачка кошти не отримувала. Тому вважають позовні вимоги безпідставними та просять в позові відмовити.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що 03.03.2013 року позивачка зустрілася з відповідачкою в смт. Покровське в кафе «Лакомка», при зустрічі була присутня вона та свідок ОСОБА_5 Позивачка пояснила, що пройшло вже 12 років як вона позичила кошти ОСОБА_2, однак до цього часу борг не повернутий. Розписка була написана при свідках, кошти при написанні розписки відповідачка не отримувала.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що 03.03.2013 року позивачка зустрілася з відповідачкою в смт. Покровське в кафе «Лакомка», при зустрічі була присутня вона та свідок ОСОБА_4 При написанні розписки кошти не передавалися відповідачці.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, свідків, доводи представника відповідача, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні, встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами.

У відповідності до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Так, згідно розписки від 03.03.2009 року ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_1 у борг грошові кошти в розмірі 2000 Євро, а також грошові кошти в розмірі 6400 грн. Відповідачка відповідно до розписки зобовязалася повернути вказаний борг до вересня 2013 року.

З пояснень позивачки ОСОБА_1, наданою нею суду вбачається, що з відповідачкою вона знайома давно. Кошти вона відповідачці давала ще в 2003 році, отримувала проценти. В звязку з тим, що кошти не поверталися, ОСОБА_2 написала їй розписки в 2011, 2012, 2013 роках. При написанні цих розписок кошти відповідачка не отримувала, а повинна була заплатити заборгованість, яка тягнеться ще з 2003 року. Борг до цього часу не повернутий.

Відповідно до пояснень відповідачки та її представника, наданих суду, відповідачка з позивачкою знайомі давно. Кошти в ОСОБА_1, відповідачка брала ще в 2003 році. Останній борг в розмірі 15000 грн. був погашений в 2013 році. Позивачці була написана розписка в 2013 році, однак передачі грошей не відбулося, оскільки договір позики був підписаний нею, як гарантія за отриманий борг в 2003 році, який був частково погашений одягом, цукром, зерном.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили той факт, що кошти при написанні розписки відповідачка не отримувала.

Позивачем не надані, а матеріали справи не містять докази у спростування пояснень відповідача.

Відповідно до правової позиції зазначеної у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року справа № 6-63цс13), що відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для застосування передбачено, що статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Судом було оглянуто в судовому засіданні оригінал розписки, проте наявність оригіналу розписки не може бути достатнім доказом існування між сторонами правовідносин, що виникли з договору позики та доказом отримання відповідачем коштів по розписці.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складання розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики повинна підтвердити своє право вимагати від відповідачки виконання боргових зобовязань , проте всупереч до ст. 60 ЦПК України позивачем не надані, а матеріали справи не містять докази отримання відповідачем за договором позики (розпискою) від 03.03.2013 року саме 2000 Євро та 6400 грн.

За таких підстав, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.525,526,530, 1046,1047 ЦК України, ст.ст.10,11,60,88,209,212-215,224-233 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.С. Пустовар