У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 липня

2014 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, Хмельницької обласної спілки споживчих товариств, виконавчого комітету Хмельницької міської ради, Управління житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок та визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2011 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_8, Хмельницької обласної спілки споживчих товариств, Виконавчого комітету Хмельницької міської ради, Управління житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від

30 березня 1999 року № 164 про оформлення права власності за Хмельницькою обласною спілкою споживчих товариств на житловий будинок АДРЕСА_1, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності Хмельницької обласної спілки споживчих товариств на даний житловий будинок, виданого Хмельницьким міським управлінням житлово-комунального господарства 19 квітня 1999 року, посилаючись на порушення їх права власності на житло, оскільки частина квартир в цьому будинку була приватизована ще до прийняття та видачі спірного рішення та свідоцтва.

Також, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 просили визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення підвалу площею

86,1 кв. м у будинку АДРЕСА_1, укладений

24 липня 2006 року між Хмельницькою обласною спілкою споживчих товариств та ОСОБА_8, посилаючись на те, що він не відповідає вимогам Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2011_11_09/pravo1/T248200.html?pravo=1>, оскільки підвал є спільною сумісною власністю всіх співвласників приміщень даного будинку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

17 березня 2014 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 30 березня 1999 року № 164 про оформлення права власності за Хмельницькою обласною спілкою споживчих товариств на житловий будинок АДРЕСА_1.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності Хмельницької обласної спілки споживчих товариств на житловий будинок АДРЕСА_1, видане Хмельницьким міським управлінням житлово-комунального господарства 19 квітня 1999 року.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення підвалу площею 86,1 кв. м у будинку АДРЕСА_1, укладений 24 липня 2006 року між Хмельницькою обласною спілкою споживчих товариств та ОСОБА_8

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 29 липня 2014 року апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня

2014 залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 липня

2014 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 382 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843432/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Квартири у багатоквартирному будинку № 6 по вул. Соборній у

м. Хмельницькому були приватизовані їх мешканцями у 1997-1999 роках.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 382 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843432/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843433/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_114/ed_2011_11_09/pravo1/T248200.html?pravo=1> власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладові, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

У

Рішенні Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2004_03_02/pravo1/KS04004.html?pravo=1> зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладові, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843442/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що діями відповідачів було порушено право власності позивачів на житло та допоміжні приміщення у жилому будинку, які приватизували його до прийняття й видачі спірного рішення та свідоцтва, також до укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, Хмельницької обласної спілки споживчих товариств, Виконавчого комітету Хмельницької міської ради, Управління житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок та визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 та за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 липня 2014 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк