Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/843/15 Головуючий у 1-й інстанції: Бакуменко А.В .
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кримської О.М.

суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської А.В.

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 05 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Краматорської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до Краматорської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В позові зазначено, що він з жовтня 1974 року постійно проживає в будинку АДРЕСА_1. Разом з ним проживала в даному будинку його дружина ОСОБА_4, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Також в цьому будинку проживала мати його дружини ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначений будинок належав дідусю його померлої дружини ОСОБА_6. На сьогоднішній час він продовжує проживати в даному будинку, при цьому відкрито, безперервно володіла ним. На підставі ст. 344 ЦК України просив визнати за ним право власності на вказаний будинок за набувальною давністю

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 05 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до розпорядження ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ у відповідності до Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Скаржник, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з"явився, натомість, від нього надійшло повідомлення в якому він просить розглядати справу без його участі, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи із - за неявки ОСОБА_3, належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 , суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з недоведеності та безпідставності заявлених ОСОБА_3 вимог про визнання права власності на будинок, господарських будівель і споруд за набувальною давністю, оскільки стаття 344 ЦК України до спірних правовідносин не може бути застосована.

З таким висновком суду можна погодитись.

Судом встановлено, що будинок за адресою АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 24.03.1958 року, виданого на підставі рішення Краматорського виконкому від 12.03.1958 року, належав ОСОБА_6 (а.с. 5).

Позивач, посилився в зазначений будинок в жовтні 1974 року, як чоловік своєї дружини ОСОБА_4, яка є внучкою власника будинку ОСОБА_6

Разом з ними в зазначеному будинку проживала бабуся дружини позивача - ОСОБА_7, яка померла в 1977 році, та матір дружини позивача - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина позивача ОСОБА_4 померла в березні 2004 року.

Матеріали справи не містять доказів про смерть власника будинку ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником.

Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.

Наведені положення закону суд, ухвалюючи рішення, взяв до уваги та враховуючи, що спірне майно постійно перебувало у володінні власника майна, а якщо навіть вважати, що на час поселення в спірний будинок позивача ( 1974 рік) власник будинку ОСОБА_6 помер, то фактично вступила в управління або володіння спадковим майном його дружина ОСОБА_7, яка на час вселення позивача в бспірний будинок ( 1974 ), як зазначає в позові сам позивач, проживала в спірному будинку, що відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРС (1963) вважається такою, що прийняла спадщину, отже, фактично позивач вселився та користувався спірним будинком зі згоди власника до його смерті, а після його смерті свідомо користувався майном, знаючи, що володіє ним незаконно, та хто був його власником.

Суд врахував фактичні обставини справи, вимоги закону і прийшов до обґрунтованого висновку, що стаття 344 ЦК України до спірних правовідносин не може бути застосована, оскільки відсутні на те підстави, визначені законом як обов'язкові.

Доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачає.

Враховуючи наведене та положення ст. 308 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313,314, 315, 317, 319 ЦПК України , колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 05 листопада 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: