Справа № 466/811/14 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/305/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Мельничук О.Я., Тропак О.В.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю представника позивача - Кривяка Д.Р.,

представника Брюховицької селищної ради - Кубая Т.Є.,

представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2014 року у справі за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_5, третя особа - Відділ держземагенства у м. Львові про визнання незаконним п.1.1 рішення Брюховицької селищної ради №270 від 05.07.2007 року та визнання недійсним державного акта на землю, виданого на підставі оскарженого пункту рішення,

ВСТАНОВИЛА:

05 лютого 2014 року Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця" (далі ДТГО "Львівська залізниця") звернулося з позовом, який в подальшому уточнило до Брюховицької селищної ради та ОСОБА_5, третя особа - Відділ держземагенства у м. Львові про визнання незаконним п.1.1 рішення Брюховицької селищної ради №270 від 05.07.2007 року та визнання недійсним державного акта на землю, виданого на підставі оскарженого пункту рішення.

Позовні вимоги ДТГО "Львівська залізниця" обґрунтувало тим, що п.1.1 рішення Брюховицької селищної ради №270 від 05.07.2007 року "Про затвердження технічних документацій земельних ділянок та надання їх безоплатно у власність громадянам в смт. Брюховичі" затверджено технічну документацію для видачі державного акта і безоплатно передано ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 0,0495 га для ведення особистого селянфяського господарства на АДРЕСА_1, однак, зазначений пункт рішення суперечить чинному законодавству та порушує права ДТГО "Львівська залізниця" на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху, оскільки земельна ділянка ОСОБА_5 знаходиться в смузі відведення залізниці, про що складено відповідний акт.

ДТГО "Львівська залізниця" зазначала, що вона як суміжний землекористувач не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та не надавала погодження на вилучення даної земельної ділянки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2014 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця".

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи залізниці в захисті законних її прав на земельну ділянку з тих підстав, що залізниця не надала докази державної реєстрації спірної земельної ділянки, неправильно застосував та вирішив справу з порушенням ст.ст. 68, 84, 116, 125, 152, 155 ЗК України, ст.ст. 11, 23 Закону України "Про транспорт", ст. 6 Закону України "Про залізничний транспорт".

Апелянт стверджує, що суд також не з'ясував обставин перебування спірної земельної ділянки в користуванні відповідача ОСОБА_5 на момент прийняття Брюховицькою селищною радою рішення №270 від 05.07.2007 року, яким затверджено технічну документацію для видачі державного акта на право власності на землю та безоплатно передано у власність ОСОБА_5 спірну земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що залізниця не передала Брюховицькій селищній раді план смуги відведення.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача Брюховицької селищної ради просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване. Аналогічну позицію висловив представник ОСОБА_5 Просять врахувати, що ДТГО "Львівська залізниця" не надало суду першої інстанції будь-яких правовстановлюючих документів на земельну ділянку, частина якої, на думку позивачів, безпідставно передана у власність відповідачки відповідно до оскарженого рішення селищної ради. За таких обставин, селищна рада вправі була розпорядитись належними землями, в тому числі на користь відповідачки, в межах існуючої на той час норми. Відсутні докази існування меж між земельною ділянкою, що передана ОСОБА_5 та землями залізниці, що своєю чергою не вимагало погодження з останньою меж при вирішенні питання відведення земельної ділянки. Просять врахувати, що згідно з вимогами "Інструкції про норми і порядок відведення землі для залізниць і використання смуги відведення" /затвердженої МШС СРС Р 30.01.1963 року/, ширина смуги відведення для залізниць третьої категорії повинна бути 23 метри, а не 40, як вказує позивач, оскільки на площі ділянки, що межує або передана відповідачці немає станцій, комунікацій, тягових підстанцій та ін., яких взагалі немає на 9-му км залізничної лінії "Підбірці-Рудно". За таких обставин, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила, хоча належно повідомлена про розгляд справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання судових повісток, про причини неявки не повідомила. З урахуванням вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з урахуванням положень ст.57-66 ЦПК України.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2014 року таким вимогам не відповідає.

Відповідно до загальних засад цивільного судочинства, зокрема, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи установлено, що у відповідності до плану смуги відведення лінії Львів-Підбірці Львівської залізної дороги від км. 4+850 до км. 11+106 від 1962 року (а. с. 12-16) на відтинку спірної земельної ділянки встановлена 40 метрова смуга відведення.

З матеріалів встановлення меж земельних ділянок (а. с. 26-28), виготовлених на замовлення позивача вбачається, що на частині смуги відведення виявлено перетин (накладання) земельної ділянки за кадастровим номером :08:001:0044, загальна площа якої становить 0,0495 га, площа перетинання становить 0,0075 га. Ця земельна ділянка на підставі оскаржуваного п. 1.1 Рішення Брюховицької селищної ради № 270 від 05 липня 2007 року (а. с. 10) та оскарженого Державного акта, серії ЯД № 430457 від 23 квітня 2008 року (а. с. 171) належить відповідачу ОСОБА_5.

Відповідачами у справі вказане накладення земельних ділянок не заперечується, а фактично заперечується довжина смуги відведення залізниці та оформлення належним чином позивачем своїх прав на земельну ділянку.

01 січня 2002 року набув чинності Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року, N2768-III. Згідно зі статтею 67 Земельного кодексу України, до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту. Землі транспорту можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

У відповідності до пункту "б" частини 4 статті 84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями.

Законодавством, зокрема пунктом 7 Розділу X. Перехідні положення Земельного кодексу України, визначено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР №58, Ради народних комісарів СРСР №50 від 07.02.1933 року було затверджено Положення "Про землі, надані транспорту", відповідно до п.4 якого до земель, наданих транспорту відносилися землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об'єктами залізничної інфраструктури. Це положення набрало чинності та діяло на вказаних землях з 1939 року, на підставі Закону СРСР "Про включення Західної України у склад СРСР із возз'єднанням її із УРСР" від 01.11.1939 року, до набрання чинності Постановою Ради Міністрів СРСР № 24 від 08.01.1981 року "Про затвердження Положення про землі надані транспорту". Нормами ст.1 вже цього положення встановлено, що землями транспорту визнаються землі, надані підприємствам, установам і організаціям транспорту для здійснення покладених на них спеціальних задач. Розміри земельних ділянок, наданих для вказаних цілей визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації.

Відповідно до плану смуги відведення лінії Львів-Підбірці Львівської залізної дороги від км. 4+850 до км. 11+106 від 1962 року (а.с. 12-16), встановлена 40 метрова смуга відведення Львівської залізниці. Як вбачається із плану, він у встановленому порядку затверджений. Затвердження плану із встановленням 40 метрової смуги відведення на спірній земельній ділянці відповідачами не спростовано.

План смуги відведення лінії Львів-Підбірці Львівської залізної дороги від км. 4+850 до км. 11+106 від 1962 року відповідно до ст. 17 ЗУ "Про основи містобудування" є містобудівною документацією, яка є основою, зокрема для підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації та вирішення питань щодо вилучення (викупу) передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.

Нормами чинних на момент набуття права на земельні ділянки залізницею у 1962 році нормативно-правових актів, а саме: ЗК УРСР від 25.10.1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених Постановою ЦВК СРСР від 1928 року, передбачалось, що землі, які знаходитися фактично у виключному віданні уповноважених органів (у тому числі НК СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилученими лише у спеціальному порядку. Разом з тим, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акта не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п. п. 54, 55 "Общих начал землепользования и землеустройства" (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928 року).

Відповідно до ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України "Про транспорт"та ст. 6 Закону України "Про залізничний транспорт"до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів залізничного транспорту.

Встановлено також, що вилучення ділянки у встановленому порядку у залізниці не проводилося. Із залізницею, як суміжним землекористувачем, не було погоджено акт встановлення і узгодження меж землекористувачів в натурі та не було отримано погодження на вилучення земельної ділянки.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, порушив норми матеріального та процесуального права, оскільки визнав, що зазначена вище земельна ділянка знаходиться у правомірному користуванні відповідача - ОСОБА_5 і дійшов до передчасного висновку, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки не навів жодних з передбачених законом підстав припинення права власності позивача ДТГО "Львівська залізниця" на земельну ділянку.

Разом з тим, позивач довів, що оспорюваним пунктом рішенням порушено його право на користування земельною ділянкою спеціального призначення, так як доказами, дослідженими в судовому засіданні доведено, що перетин земельної ділянки із смугою залізниці складає 0,0075 га., на яку відповідачу ОСОБА_5 видано спірний державний акт.

Ураховуючи наведене вище, апеляційний суд доходить висновку, що рішення відповідача - Брюховицької селищної ради у частині передачі земельної ділянки ОСОБА_5 є незаконним та його належить скасувати, а Державний акт на землю, виданий на ім'я відповідача - ОСОБА_5 - визнати недійсним.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_5, третя особа - Відділ держземагенства у м. Львові про визнання незаконним п.1.1 рішення Брюховицької селищної ради №270 від 05.07.2007 року та визнання недійсним державного акта на землю, виданого на підставі оскарженого пункту рішення задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати п. 1.1 Рішення Брюховицької селищної ради № 270 від 05 липня 2007 року про затвердження технічної документації та передачі у власність земельної ділянки, площею 0,0495 га. на АДРЕСА_1 ОСОБА_5.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0495 га. на АДРЕСА_1, серії ЯД № 430457 від 23 квітня 2008 року, виданий ОСОБА_5.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Тропак О.В.