Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 336/97/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк О.В.
Провадження № 22-ц/778/3532/15 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2015 року

у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року Концерн «Міські теплові мережі» (далі Концерн «МТМ») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що згідно п. 1.3 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29 січня 2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01 січня 2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено в будинках, мережі яких безпосередньо приєднанні до теплових мереж Концерну «МТМ».

Позивач у період з вересня 2011 року по червень 2014 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання холодної та гарячої води (підігріву питної води) у приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 4539,28 грн., з яких сплачено за надані послуги 0,13 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 4539,15 грн. заборгованості за комунальна послуги та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2015 року у задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду Концерн «МТМ» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом не враховано, що розрахунок боргу за особовим рахунком відповідача зроблений відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та здійснений саме на площу, інформацію стосовно якої надавав балансоутримувач будинку СКП «Основаніє». Висновок суду про те, що в будинку проводилася реконструкція і відповідач займає меншу площу, належними доказами не підтверджено, оскільки не надано акта приймання в експлуатацію або іншу технічну документацію, яка б підтверджувала зміну загальної площі приміщення. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга Концерну «Міські теплові мережі» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову Концерн «МТМ» суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу та закон, що їх регулює.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 57-60 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема, не надано належних доказів, які б підтверджували отримання відповідачем вказаних послуг в обсязі визначеному позивачем, оскільки відповідач проживає в квартирі загальною площею 17,35 кв.м., житловою площею 11,8 кв.м., а відповідно особового рахунку позивачем нарахована плата за отримання послуг виходячи із площі квартири 20,72 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2014 року встановлено, що рішенням виконкому Запорізької міської ради № 180/28 від 22.04.2008 року будинковому комітету по АДРЕСА_1 дозволено проектування та реконструкцію будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1 під жилий будинок. У 2009 році розроблено та узгоджено проект реконструкції будівлі гуртожитку під житловий будинок з квартирами соціального типу по АДРЕСА_1 03.02.2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області надано дозвіл № 01-11/П на виконання підготовчих робіт до реконструкції будівлі гуртожитку під житловий будинок, а 23.10.2012 року зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт.

За планом реконструкції ОСОБА_3 отримує окрему квартиру на першому поверсі з окремим виходом на вулицю загальною площею 17,35 кв.м., житловою площею 11,8 кв.м. (а.с.36-42).

В силу ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийняв до уваги норми вказаної статті процесуального законодавства, а тому дійшов обґрунтованого висновку, що неможливо перевірити обґрунтованість розміру заявленої до стягнення суми боргу, оскільки позивачем не надано договору на оплату за користування послугами з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та не наданий розрахунок ціни позову, як і не надані докази щодо надання та отримання відповідачем зазначених комунальних послуг у визначеному позивачем обсязі та період, із врахуванням того, що в даний період проводилася реконструкція будівлі в цілому.

Таким чином, доводи апелянта відносно того, що розрахунок боргу за особовим рахунком відповідача зроблений відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та здійснений саме на площу, інформацію стосовно якої надавав балансоутримувач будинку СКП «Основаніє» ґрунтуються на припущеннях.

В силу ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші докази та обставини, на які посилається апелянт були предметом дослідження судом першої інстанції та судом зроблений обґрунтований висновок, що в силу ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Оскільки, позивачем не надані докази на підтвердження своїх позовних вимог та підтвердження надання зазначених комунальних послуг у визначений позивачем період, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правильним та обґрунтованим.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: