УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Маляренка А.В., Юровської Г.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна компанія», приватного акціонерного товариства «Спільне Українсько-Болгарське підприємство «Богдан», публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-капітал», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Якименко Валентини Онисимівни про визнання майнових прав на нерухоме майно, визнання недійсним договору іпотеки та зобов'язання вчинити дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_6, на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, в якому просив:

- визнати за ним майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 73,21 кв.м.;

- визнати недійсним договір іпотеки, укладений 13 вересня 2007 року між ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна компанія» (далі -ТОВ «Українська Індустріально-Інвестиційна компанія») і публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Київ» (далі - ПАТ «АКБ «Київ»), в частині передачі в іпотеку майнових прав на вказану квартиру;

- зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. змінити запис в Державному реєстрі іпотек про обтяження майна та виключити інформацію про обтяження іпотекою майнових прав на вищезазначену квартиру;

- виключити інформацію про заборону відчужувати майнові права на спірну квартиру з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна;

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 09 січня 2006 року між ОСОБА_7 і ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна компанія» укладено договір про пайову участь у фінансуванні будівництва житлового будинку. За умовами договору ОСОБА_7 зобов'язався передати товариству кошти, яке у свою чергу зобов'язалося збудувати багатоквартирний будинок по АДРЕСА_1, здати його в експлуатацію у третьому кварталі 2008 року, а також передати ОСОБА_7 у власність об'єкт інвестування у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 73,21 кв.м.

Вказував, що ОСОБА_7 виконав свої обов'язки за договором та 20 червня 2008 року сплатив відповідачу 100% вартості квартири в сумі 216 701 грн 60 коп. і на підтвердження сплати отримав відповідну довідку.

Також зазначав, що 03 листопада 2008 року між ним, ОСОБА_7 і ТОВ «Українська Індустріально-Інвестиційна компанія» було укладено угоду про заміну сторони у зобов'язанні, відповідно до умов якої первісний інвестор ОСОБА_7 був замінений на нового інвестора ОСОБА_4

При цьому також вказував, що йому стало відомо про укладення 13 вересня 2007 року між ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна компанія» і ПАТ «АКБ «Київ» договору іпотеки, за яким товариство передало банку в іпотеку майнові права на частину квартир в будинку АДРЕСА_1, в тому числі і на спірну квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку із чим було порушено його майнові права.

Враховуючи вищевикладене, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 майнові права на об'єкт інвестування - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення попередніх інстанцій в частині невизнання недійсним з моменту укладення договору іпотеки щодо передачі майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, та визнати за ним майнові права на вказану квартиру.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, правильно застосували норми матеріального права, врахували висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року, правову позицію, викладену Верховним Судом України у постанові, прийнятій у справі 6-100цс13, та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсним іпотечного договору від 13 вересня 2007 року № 686п, оскільки інвестором сплачено кошти за договором пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку 20 червня 2008 року, тобто після укладення спірного договору про іпотеку.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

Г.В. Юровська