Справа № 595/1491/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2015

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Пастушаку І.Д.,

з участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася в суд із позовом в якому просить виселити відповідача ОСОБА_3 з будинку № 34, розташованому по вул.Верхнє Завалля у с.Бариш без надання йому іншого житла, мотивуючи тим, що вона є власником даного житлового будину, який успадкувала після смерті батька, який помер в грудні 1996 року, а відповідач незареєстрований у вказаному будинку, крім того, систематично вживає спиртні напої, вчиняє щодо неї та її доньки протиправні дії, погрожує фізичною розправою, постійно ображає та принижує її людську гідність.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, суду пояснила, що разом з нею проживають дочка із сімєю та колишній чоловік ОСОБА_3, з яким вона розірвала шлюб 11 березня 2014 року. Після розірвання шлюбу відповідач залишився проживати в її житловому будинку, при цьому систематично вживає спиртні напої, вчиняє щодо неї та її доньки протиправні дії, погрожує фізичною розправою. Воназверталася з приводу протиправної поведінки відповідача в міліцію. Дільничний проводив з ним бесіди, робив попередження про неприпустимість поведінки ОСОБА_3 в сім'ї. У звязку з цим, з огляду на неможливість подальшого спільного проживання з відповідачем в одному помешканні, у відповідності з вимогами ст.116 ЖК України просить позов задовольнити, усунувши створені відповідачем перешкоди у користуванні належним їй жилим будинком обраним нею способом, зокрема шляхом виселення відповідача без надання іншого житла.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи тим, що в нього не має іншого житла і він законно проживає в будинку, так як був одружений з позивачкою. Крім того, зазначив, що не вчиняв будь-яких протиправних дій щодо позивачки. Просить в позові відмовити.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які проживають спільно з позивачем та відповідачем та є членами сімї, суду пояснили, що відповідач систематично зловживає спиртними напоями, після чого вчиняє сварки, виганяє інших мешканців будинку з дому, наносить побої, псує спільне майно (двері, вікна, посуд). До відповідача неодноразово приходили працівники міліції та проводили з ним бесіди, проте поведінка відповідача після цього лише погіршувалась.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані ними письмові докази, суд встановив такі обставини.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини щодо того, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 з 03 вересня 1988 року по 11 березня 2014 року перебували у шлюбі, зареєстрованому

Бариською сільською радою, актовий запис №18.

11 березня 2014 року рішенням Бучацького районного суду шлюб між сторонами розірвано.

Позивач ОСОБА_1 є власником жилого будинку, який розташований в с.Бариш, вул.Верхнє Завалля,34, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 вересня 2014 року. Право власності на вказаний будинок позивач ОСОБА_1 набула в порядку спадкування, а тому будинок є її особистою приватною власністю.

Як вбачається із харекткристики, виданої Бариською сільською радою № 783 від 15.07.2015 року , ОСОБА_3 проживає в с.Бариш без реєстрації.

Відповідно до ст.ст.316, 319 ЦК України власник має право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, а також вимагати усунення перешкод у здійсненні ним цього права (ст.391 ЦК України).

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, у тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Їх право користування жилим приміщенням врегульовано житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України).

Згідно норм Житлового кодексу України виселення може бути добровільним, або здійснюватись в судовому порядку.

Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст.157 ЖКУкраїни, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу.

Підставою для задоволення свого позову позивач ОСОБА_1 та її представник вказують неможливість подальшого спільного проживання позивача та відповідача в одному помешканні внаслідок вчинення відповідачем протиправних дій відносно позивача, що відповідно до вимог ст.116 ЖК України є підставою для виселення відповідача ОСОБА_3 без надання йому іншого житла.

Згідно зі ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Отже, для застосування цієї правової норми необхідна обовязкова наявність двох умов: а) систематичне порушення правил співжиття, б) вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу. вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів.

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сімї на підставі ст.116 ЖК без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ЦПК про допустимість засобів доказування факт застосування таких заходів запобігання має підтверджуватися відповідними доказами.

До таких доказів наданих позивачкою належать надані суду копії постанов Бучацького районного суду від 04.02.2010 року, №595/1258/14-п від 03.07.2014 року, № 595/1257/14-п від 03.07.2014 року, № 595/1256/14-п від 03.07.2014 року про притягнення відповідача ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, , передбачені ч.1 ст.173-2 та ч.2 ст.173-2 КУпАП (вчинення насильства в сімї, та вчинення повторно), які відповідно до ст.116 ЖК України свідчать про неможливість спільного проживання та є підставою для виселення. Також суд бере до уваги лист Бучацького РВ УМВСУ № 9575 від 20.08.2015 року, згідно якого вбачається, що ОСОБА_3 було винесено офіційні застереження про недопустимість учинення насильства в сімї, а саме 14.05.2014 року та 10.06.2014 року.

Відповідно до ст.116 ЖК України виселення можливе за наявності двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Отже, судом встановлено систематичне вчинення відповідачем ОСОБА_3 дій, які унеможливлюють їх спільне проживання в одному помешканні, та безрезультатність застосуваних до нього заходів впливу, а тому позов підставний та підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213- 218 ЦПК України, ст.116 ЖК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з житлового будинку за адресою вул.Верхнє Завалля,34, Бучацького району, Тернопільської області без надання іншого жилого приміщення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_7