АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/2754/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3339/15Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О. І., Прядкіної О.В.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта банк»

на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 липня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заробітної плати

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» та просила стягнути борг у сумі недоотриманої заробітної плати за лютий та березень 2015 року у сумі 7125 грн. 57 коп.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 03 березня 2013 року у зв'язку з неплатоспроможністю у ПАТ «Дельта Банк» було запроваджено тимчасову адміністрацію. Того ж дня уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» Кадиров В.В. видав наказ № 20 про зупинення та сплату додаткової заробітної плати, заохочувальних та компенсаційний виплат в ПАТ «Дельта Банк», що істотно змінює умови праці та погіршує її становище.

Оскільки в порушення вимог ч. 2 ст. 29 Закону України «Про оплату праці», ст. 103 КЗпП України відповідач завчасно - не пізніше як за два місяці не повідомив її про зміну істотних умов праці, вважає що заробітна плата за лютий та березень 2015 року має бути виплачена за попередніми умовами, виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати за останні шість місяців.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 червня 2015 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено ПАТ «Дельта Банк».

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Дельта банк» на користь ОСОБА_2 борг у сумі недоотриманої заробітної плати за лютий 2015 року та березень 2015 року в розмірі 7125 грн. 57 коп.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 вересня 2015 року заяву ПАТ «Дельта Банк» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідача порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, встановивши невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

По справі встановлено, що з 25.07.2013 року по 30.04.2015 року сторони перебували у трудових правовідносинах. Згідно наказу № 824-к/ТР від 25 липня 2013 року ОСОБА_2 була прийнята на посаду заступника начальника по роботі з малим та середнім бізнесом Кременчуцького відділення № 1 на умовах строкового трудового договору, з посадовим окладом згідно штатного розпису. Наказом № 1051-к/ТР від 30 квітня 2015 року її звільнено з роботи за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористані дні відпустки.

Постановою Правління НБУ № 150 від 02.03.2015 року АТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Кадрова В.В. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» (далі - уповноважена особа Фонду). Рішенням виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 71 від 08.04.2015 року продовжено тимчасову адміністрацію до 02.09.2015 року.

03 березня 2015 року уповноваженою особою Фонду видано наказ № 20, яким зупинено нарахування та сплату додаткової заробітної плати, заохочувальних та компенсаційних виплат в АТ «Дельта Банк» з 03.03.2015 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не була ознайомлена з даним наказом, в порушення вимог ст. 103 КЗпП України її не повідомлено про зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення і в лютому та березні 2015 року заробітна плата позивачці виплачувалась не в повному обсязі, внаслідок чого відповідач заборгував їй 7125 грн. 57 коп.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі розрахунку позивача щодо суми недоотриманої заробітної плати у лютому 2015 року - 3839,24 грн. та березні - 3286,33 грн., зважаючи на те, що даний розрахунок позивачем проведено вірно, а факт заборгованості по заробітній платі відповідачем по справі не спростовано.

Проте погодитись з такими висновками місцевого суду колегія суддів не може з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

До структури заробітної плати, визначеної у ст. 2 Закону України «Про оплату праці», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові оклади), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість та за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Як роз'яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки відповідно до ст. 97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі, суд у разі вирішення спорів з цих питань має з'ясовувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку.

Проте, вирішуючи справу, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 179, 212-214 ЦПК України вказаних обставин не встановив.

Поза увагою суду залишилось те, що відповідно до Положення про оплату праці співробітників товариства, яке є додатком № 1 до Колективного договору товариства від 07 листопада 2007 року, що у відповідності до ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» діяв на час виникнення спірних правовідносин, розпорядження Голови Ради директорів АТ «Дельта Банк» № 216/2 від 23.09.2010 р. «Про порядок нарахування та виплати заробітної плати працівникам АТ «Дельта Банк», що не було предметом оскарження, є чинним і обов'язковим для виконання у товаристві, додаткова заробітна плата у вигляді надбавок та доплат до посадових окладів працівників АТ «Дельта Банк» визначається щомісячно для кожного працівника окремо і підставою для її нарахування за результатами звітного місяця є службова записка керівника структурного підрозділу/регіонального відділення Банку, в якому працює працівник.

Оскільки зі змісту вказаних нормативно-правових актів, які встановлюють порядок виплати додаткової заробітної плати працівникам АТ «Дельта Банк», вбачається що нарахування надбавок та доплат до посадових окладів не є обов'язком роботодавця та встановлюється індивідуально керівником структурного підрозділу/регіонального відділення Банку, що стосовно позивача ОСОБА_2 за результатами роботи у лютому та березні 2015 року не встановлено і суду таких обставин не доведено, висновки місцевого суду про порушення відповідачем вимог ст. 103 КЗпП України та відповідно права позивача на оплату праці є безпідставними, а докази, на які послався суд в обґрунтування своїх висновків не є належними та допустимими в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення на підставі досліджених у судовому засіданні доказів (ст. 179 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування, а отже, і висновки суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, порядок нарахування та виплати заробітної плати в АТ «Дельта Банк», колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на розмір заробітної плати, яку вона отримувала в попередні місяці, та пропозицію роботодавця на укладення трудового договору, де їй пропонувався оклад у розмірі 5 000 грн. в місяць, що заявлених позовних вимог не доводить, а ґрунтується на власних припущеннях позивача.

Як вбачається із заяви ОСОБА_2 про прийняття на роботу в ПАТ «Дельта Банк» від 25 липня 2015 року та наказу Голови Ради директорів ПАТ «Дельта Банк» № 824-к/ТР від 25 липня 2013 року, при укладенні трудового договору сторонами було узгоджено посадовий оклад позивача згідно штатного розпису, що на час виникнення спірних правовідносин становив 1218 грн. Такі істотні умови трудового договору сторонами по справі не оспорювались і наказом уповноваженої особи Фонду від 03 березня 2015 року № 20 не змінювались. Права на одержання додаткової заробітної плати в лютому та березні 2015 року позивач по справі не довела.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відсутність фактичних та правових підстав до задоволення позову ОСОБА_2, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «дельта Банк» - задовольнити.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 липня 2015 року - скасувати та постановити по справі нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заробітної плати - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: С.Б. Бутенко

/підписи/ О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.Б. Бутенко