Справа № 187/1342/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"17" грудня 2015 р.

Петриківський райсуд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Іщенко І.М., при секретарі Клисак Н.Г., за участю представника позивача ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, розглянувши позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договорів позики недійсним

В С Т А Н О В И В

У вересні 2015 року до суду звернулась ОСОБА_4 із зазначеним позовом , в якому вказала,що 10 червня 2011 року вона отримала по договорам позики від ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 10 000 грн, а 16 липня 2011 року позичила у відповідачки грошові кошти в розмірі 8 000 грн, що підтверджуються розписками.

Рішенням Петриківського райсуду від 15.04.2015 року вказані договори позики були визнаними наявними і з неї на користь відповідачки було стягнуто 61 963 грн з урахуванням боргу та процентів за користування.

До укладення договорів позики вона займалась підприємницькою діяльністю, але внаслідок економічної кризи влітку 2011 року у неї виникли борги перед банком ПАТ « ОСОБА_7 ОСОБА_8» за кредитним договором і виникла погроза звернення стягнення на предмет іпотеки, що було її житлом.

Договори позики були укладені з умовами сплати ОСОБА_3

15% місячних та 180 % річних під впливом тяжкої обставини загрози втратити житла та банкрутства підприємства, чим скористувалась відповідачка,запропонувавши вкрай невигідні для неї умови.

Просить суд визнати договори позики від 10 червня та 16 липня 2011 року недійсними у звязку із тяжкими вищезазначеними обставинами, а також стягнути судові витрати на її користь в розмірі 487 грн 20 коп.

В судовому засідання представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_4 підтримав в повному обсязі пояснивши, що 10 червня 2011 року ОСОБА_3 надала позику ОСОБА_9 в розмірі 10 000, а 16 липня 2011 року вона надала позику в розмірі 8000 грн на невигідних умовах для ОСОБА_4 в розмірі 15% місячних та 180 % річних. Вказані гроші повернуті ОСОБА_3 не були, так як у ОСОБА_9 у звязку із економічною кризою припинилась підприємницька діяльність і вона не змогла оплачувати кредити в банку, було загроза звернення на житловий будинок позивачки, мається рішення суду про стягнення боргу на користь відповідачки. На цей час позивачка перебуває в Росії і не може виконати рішення суду. Просить задовольнити позов і визнати договори позики від 10 червня та 16 липня 2011 недійсними, так як відповідачка скористалась тяжкими обставинами і надала позику не вкрай невигідних умовах для ОСОБА_9, а також стягнути судові витрати в розмірі 487 грн 20 коп із відповідачки на користь позивачки.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги в суді не визнала і пояснила що ОСОБА_4 позичила 10 червня 2011 року в неї гроші в розмірі 10 000 грн, а 16 липня 2011 року позичила гроші в розмірі 8000 грн на її підприємницьку діяльність, а також забрала в неї золоті прикраси. ОСОБА_4 просила надати їй гроші під 15% річних, на що вона погодилась, але до цього часу гроші і проценти їй не повернуті, позивачка ухиляється від сплати боргу та виконання рішення Петриківського суду яким було стягнуто грошові кошти із ОСОБА_9 на її користь по зазначеним договорам розписки. Просить в позові відмовити, так як на момент укладання договорів позики ніяких тяжких обставин у позивачки не було, вона працювала,займалась бізнесом і мала постійне житло.

Свідок ОСОБА_8 в суді пояснила, що є рідною сестрою позивачки ОСОБА_4, в якої влітку 2011 року було важке матеріальне становище у звязку із припиненням підприємницької діяльності, не виплачений кредит в банку. Їй відомо, що сестра займала гроші у ОСОБА_5 в 2011 році, але яку і саме суму боргу взяла, вона не знає. На цей час ОСОБА_4 знаходиться в Росії на заробітках.

Свідок ОСОБА_10 в суді пояснила що є рідною сестрою позивачки ОСОБА_4, яка брала кредитні гроші в банку під житловий будинок № 19 по вул. Дзержинського в с. Лобойківка, займалась бізнесом, виробництвом мебельних виробів, але після кризи в 2011 році банк почав вимагати сплати кредит, а вона не змогла його віддати. Із слів ОСОБА_9 їй відомо, що вона брала в борг гроші у ОСОБА_5, але чи віддала гроші не знає, так як сестра знаходиться зараз на заробітках в Росії.

Свідок ОСОБА_11 в суді пояснив, що він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 і позивачка ОСОБА_4 є його сусідкою, був присутнім 16.07.2011 року коли віддавав борг ОСОБА_5 в розмірі 8000 грн, а ОСОБА_5 ці гроші позичила ОСОБА_9 під проценти , але чи повернутий борг йому невідомо.

Свідок ОСОБА_12; О.А. в суді пояснила,що вона на прохання позивачки взяла кредит на своє імя в банку « Платінум Банк» в розмірі 10 000 грн і віддала їх ОСОБА_4, а вона віддала їй за це 1300 грн, пообіцявши платити їй проценти і сплатити весь кредит, але більше вона її не бачила, до цього часу кредит не сплачений, вона не працює, приходили листи - попередження із банку про сплату кредиту, але в неї відсутні кошти і де знаходиться ОСОБА_9 вона не знає, більше її не бачила.

Свідок ОСОБА_9 в суді пояснила,що її син ОСОБА_13 який працював із ОСОБА_9 по виробництву меблі взяв кредитні кошти спочатку 4000 грн , а потім 5000 грн по банківській карточці на своє імя в банку

« Руський стандарт» і віддав їх ОСОБА_9 , але кредит ніхто не сплачував, приходили листи із банку і особисто вона для погашення кредиту за кредит сина сплатила із пенсії 10 000 грн, де знаходиться позивачка не знає, син не працює і таж йому невідомо місцезнаходження ОСОБА_9.

Заслухав сторони, пояснення свідків, ознайомившись із матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом були встановлені наступні факти і юридичні правовідносини.

Судом встановлено, що 26 грудня 2007 року позивачка ОСОБА_4, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала кредит в розмірі 30 000 грн у банку « ОСОБА_14 ОСОБА_8» строком на 120 місяців, а саме до 26 грудня 2017 року, уклавши договір іпотеки на предмет іпотеки будинок № 19 по вул. Дзержинського в с. Лобойківка Петриківського району, якій належав їй на праві власності ( а.с.33 - 40).

10 липня 2011 року ОСОБА_4 взяла до договору позики грошові кошти в розмірі 10 000 грн і 17 червня грошові кошти в розмірі 8 000 грн , а всього 18 000 грн у ОСОБА_5 під обіцянку повернути їй борг і виплати їй щомісячно 15 % річних , що підтверджується оглянутими в суді розписками ( а.с.56) і не заперечувалось сторонами в суді.

21 жовтня 2013 року заочним рішенням Петриківського райсуду було звернено стягнення на майно ОСОБА_4 за позовом Пат « ОСОБА_7 банк ОСОБА_8» а саме, на будинок № 19 по вул. Дзержинського в с. Лобойківка з її виселенням з предмету іпотеки ( а.с.66-67). Рішення суду вступило в закону силу, що підтверджується оглянутими матеріалами цивільної справи в суді..

У вересні 2014 року у звязку із невиконанням обовязків по поверненню позики ОСОБА_5 звернулась із позовом до суду до ОСОБА_4

Заочним рішенням Петриківського райсуду від 15 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 були задоволені частково, стягнуто із ОСОБА_4 на її користь борг за договорами позики від 10 червня 2011 року в розмірі 61 963 грн 07 коп і від 16 липня 2011 року в розмірі 50 573 грн 19 коп , а також судові витрати в розмірі 1 125 грн 37 коп. Заочне рішення ОСОБА_4 в апеляційному порядку не оскаржувало ся і таким чином, судове рішення суду від 15.04.2015 року вступило в закону силу .

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

У ст. 203 ЦК України вказаний вичерпний перелік вимог, додержання яких є необхідне для чинності правочину , а саме зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства і моральних засадам суспільства, має бути волевиявлення учасників правочину, вчинятися у формі встановленій законом, спрямований на реальне настання правових наслідків і не суперечити інтересам дітей.

В суді встановлено, що ОСОБА_4 10 червня та 16 липня 2011 року позичила у ОСОБА_6 18 000 грн, пообіцявши їй сплатити 15 % річних за користування грошима, але до цього часу зобовязання повернути позиченні гроші та річні проценти за користування грошима не виконала, судове рішення від 15.04.2015 року до цього часу не виконано і позивачка знаходиться на цей час в Росії на заробітках як пояснили свідки і її представник.

Посилання представника позивачки ОСОБА_1 на неспроможність позивачки ОСОБА_4М сплатити борг по кредитному договору від 26.12.2007 року банку ВАТ « ОСОБА_15 ОСОБА_8» і повернути борг ОСОБА_5 в розмірі 18 000 грн у звязку із економічною кризою , загрозою втратити в майбутньому житло та банкрутство підприємства припиненням нею підприємницької діяльності , судом до уваги не приймаються, так як не може бути вважатись тяжкою обставиною.

Під тяжкими обставинами розуміється тяжке матеріальне становище особи, яке виражається у відсутності засобів, необхідних для нормального існування людини, наприклад, для придбання предметів першої необхідності ( продуктів харчування, тощо).

Представник позивача не довів, що у ОСОБА_4 на момент укладання договорів позики 10 червня та 16 липня 2011 року у ОСОБА_9 були тяжкі обставини, позивачка займалась підприємницькою діяльністю і мала постійне житло , що не заперечувалось в суді її представником і свідками ОСОБА_8 і ОСОБА_10Г які є близькими родичами позивачки.

Свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_9, ОСОБА_12 в суді підтвердили, що ОСОБА_4 позичала грошові кошти в ОСОБА_16 в розмірі 8000 грн, у ОСОБА_13 отримала 9 000 грн, у ОСОБА_12 отримала 10 000 грн, але не віддала гроші вказаним особам іі на цей час знаходиться за кордом.

У п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначається, що тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Обставина, яка вплинула на особу, має бути наявною саме на момент вчинення правочину, а не виникнути в подальшому.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Представник позивачки не довів в суді, що договори позики від 10 червня та 16 липня 2011 року які були укладені між сторонами були вчинені під впливом тяжких обставин у ОСОБА_4, вказані обставини не були наявними і не доведені в суді представником позивачки ОСОБА_1 , а тому в позовних вимогах ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Приймаючи до уваги, що в позовних вимогах ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд відмовляє про стягнення судових витрат із відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11,60,88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст.202-206 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В

В позовних вимогах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договорів позики недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено на протязі 10 днів в Апеляційний суд Дніпропетровської області з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_17