У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

суддів:Яреми А.Г., Григор'євої Л.І., Романюка Я.М.,
розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «комерційний банк «Хрещатик» про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «комерційний банк «Хрещатик» про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку з урахуванням установленого індексу інфляції, трьох процентів річних та пені,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто на його користь з публічного акціонерного товариства «комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик») заборгованість за договором банківського рахунку у розмірі 2 326 928 грн, 3 % річних у розмірі 22 229 грн 25 коп., 47 140 грн 84 коп. інфляційних втрат та 232 692 грн 80 коп. пені. У частині стягнення 3 % річних у розмірі 5 030 грн 71 коп. відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2015 року року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ «КБ «Хрещатик» на вказані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду відмовлено.

У заяві ПАТ «КБ «Хрещатик» про перегляд судового рішення порушується питання про скасування рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2015 року в частині стягнення 60 000 грн. заборгованості, 3 % річних у розмірі 1 361 грн 9 коп., 11 140 грн інфляційних втрат і відмову в задоволенні позову в цій частині з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України - невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема, пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затверджену постановою Правління Національного банку України 1 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція).

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення заявник посилається на постанови Верховного Суду України:

від 2 липня 2014 року у справі за позовом про стягнення коштів за договором банківського вкладу та за зустрічним позовом про визнання договору недійсним;

від 29 жовтня 2014 року у справі за позовом про визнання прав вкладника за договорами банківського вкладу, стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу, пені та трьох процентів річних від простроченої суми.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постановляючи ухвалу від 14 квітня 2015 року, що є предметом перегляду, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення 60 000 грн. заборгованості, 3 % річних у розмірі 1 361 грн 9 коп., 11 140 грн інфляційних втрат, які виходили із того, що позивачем було оформлено внесення готівкових грошових коштів в сумі 60 000 грн на відкритий відповідачем рахунок (поповнення рахунку). Внесення готівки було здійснено з дотриманням Інструкції та з оформленням квитанції. Квитанція містить всі необхідні реквізити, встановлені Інструкцією, зокрема, підпис працівника банку, який прийняв готівку та відбиток штампа.

Приймаючи постанову від 29 жовтня 2014 року, Верховний Суд України відмовив у задоволенні заяви про перегляд ухвали суду касаційної інстанції, який, відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що матеріали справи не містять квитанцій або інших документів, які б підтверджували внесення готівки у відповідній платіжній системі та які б відповідали вимогам пункту 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, а саме: містили найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ, а тому в цьому випадку письмова форма договору банківського вкладу не є дотриманою.

Порівняння змісту постанови Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року, зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Приймаючи постанову від 2 липня 2014 року, Верховний Суд України відмовив у задоволенні заяви про перегляд ухвали суду касаційної інстанції, оскільки у судових рішеннях суду касаційної інстанції, на які як на приклади посилався заявник, та у справі, яка переглядалася, наявні різні фактичні обставини, до яких застосовано відповідний матеріальний закон, а тому ухвалені в них рішення не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Таким чином, у постанові від 2 липня 2014 року, Верховний Суд України норм матеріального права для вирішення справи по суті не застосував, тому підстави для перегляду ухвали суду касаційної інстанції від 14 квітня 2015 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права відсутні.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «комерційний банк «Хрещатик» про стягнення боргу за договором банківського рахунку, з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох процентів річних та пені за невчасне виконання грошового зобов'язання за заявою публічного акціонерного товариства «комерційний банк «Хрещатик» про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України:А.Г. Ярема Л.І. Григор'єва Я.М. Романюк