Справа №2-2220/11 21.05.2015 21.05.2015 21.05.2015
Провадження №22-ц/784/1207/15
провадження № 22-ц/784/1207/2015 Головуючий у першій інстанції: Сухаревич З.М.
категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції: Лівінський І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Харитонової І.В.,

за участі: представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

представника відповідачки ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2014 року

за позовом

публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6 та ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - товариство з обмеженою відповідальністю "Стайл-Т" (далі - ТОВ "Стайл-Т" або Товариство) про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2011 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що 21 грудня 2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Банк, з однієї сторони, та ТОВ «СТАЙЛ-Т» і фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_4, з другої, уклали між собою Генеральний кредитний договір № 010/01-02/07-106, за умовами якого, на підставі окремих додаткових кредитних договорів, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» відкрило ТОВ «СТАЙЛ-Т» та ФОП ОСОБА_4 кредитні лінії з лімітом 19 200 000 грн., а ті, в свою чергу, зобов'язувалися погасити зобов'язання (позики, відсотків за користування, комісій, штрафів, пені та інших платежів) за всіма договорами, укладеними в рамках цього договору до 19 грудня 2011 року.

Цього ж дня ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклало з ТОВ «СТАЙЛ-Т» кредитні договори № 010/01-02/07-107 та № 010/01-02/07-108, а з ФОП ОСОБА_4 - кредитний договір №010/01-02/07-109, відповідно до яких в рамках Генерального кредитного договору № 010/01-02/07-106 банк відкриває позичальникам невідновлювальну кредитну лінію у сумі 15 000 000 грн. та 3 000 000 грн. для ТОВ «СТАЙЛ-Т» та 1 200 000 грн. для ФОП ОСОБА_4, строком до 18 грудня 2011 року зі сплатою 14,75% річних.

В той же день, між Банком та відповідачами було укладено договори поруки №010/01-02/07-106/4 та №010/01-02/07-106/3, відповідно до умов яких вони зобов'язалися відповідати перед позивачем по борговим зобов'язанням позичальників.

15 липня 2008 року між ТОВ «СТАЙЛ-Т» та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», а також ФОП ОСОБА_4 було укладено додаткові угоди до кредитних договорів, згідно з умовами яких збільшено процентну ставку за кредитом з 14,75% до 18% річних.

Рішеннями судів порука ОСОБА_6 по кредитних договорах ТОВ "Стайл-Т" та ФОП ОСОБА_4 була припинена.

Порука ОСОБА_4 була припинена тільки по кредитних договорах ТОВ "Стайл-Т".

По виконанню кредитних зобов'язань ФОП ОСОБА_4 по кредитному договору №010/01-02/07-109 ОСОБА_4 залишився поручителем.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що ФОП ОСОБА_4 свої зобов'язання по зазначеному кредитному договору в повній мірі не виконав, позивач, уточнивши свої вимоги, просив стягнути з поручителя ОСОБА_4 заборгованість за відсотками станом на 26 грудня 2013 року у сумі 317 280 грн. 70 коп. та пеню в розмірі 99 721 грн. 54 коп.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2014 року Банку в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь Банку кредитну заборгованість у сумі 417002 грн.24 коп.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено розмір заборгованості боржника, а тому відсутні підстави для стягнення боргу з поручителя.

Однак з такими висновками в повній мірі погодитись не можна.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 21 грудня 2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Банк, з однієї сторони, та ТОВ «СТАЙЛ-Т» ФОП ОСОБА_4, з другої, уклали між собою Генеральний кредитний договір № 010/01-02/07-106, за умовами якого, на підставі окремих додаткових кредитних договорів, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» відкрило ТОВ «СТАЙЛ-Т» та ФОП ОСОБА_4 кредитні лінії з лімітом 19 200 000 грн., а ті, в свою чергу, зобов'язувалися погасити зобов'язання (позики, відсотків за користування, комісій, штрафів, пені та інших платежів) за всіма договорами, укладеними в рамках цього договору до 19 грудня 2011 року.

Цього ж дня ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклало з ТОВ «СТАЙЛ-Т» кредитні договори № 010/01-02/07-107 та № 010/01-02/07-108, а з ФОП ОСОБА_4 - кредитний договір №010/01-02/07-109, відповідно до яких в рамках Генерального кредитного договору № 010/01-02/07-106 банк відкриває позичальникам невідновлювальну кредитну лінію у сумі 15 000 000 грн. та 3 000 000 грн. для ТОВ «СТАЙЛ-Т» та 1 200 000 грн. для ФОП ОСОБА_4, строком до 18 грудня 2011 року зі сплатою 14,75% річних.

В той же день, Банк уклав з ОСОБА_6 договір поруки № 010/01-02/07-106/4 та з ОСОБА_4 договір поруки № 010/01-02/07-106/3, відповідно до умов яких вони зобов'язалися відповідати перед позивачем по борговим зобов'язанням позичальників.

15 липня 2008 року між ТОВ «СТАЙЛ-Т» та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», а також ФОП ОСОБА_4 було укладено додаткові угоди до кредитних договорів, згідно з умовами яких збільшено процентну ставку за кредитом з 14,75% до 18% річних.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18 липня 2012 року скасовано рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 червня 2012 року в частині відмови в задоволені позову ОСОБА_4 до Банку про припинення поруки по кредитних зобов'язаннях ТОВ "Стайл-Т" та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано припиненим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України зазначений вище договір поруки № 010/01-02/07-106/3, укладений з ОСОБА_4, в частині забезпечення кредитних зобов'язань ТОВ "Стайл-Т". Рішення в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_4 про припинення договору поруки за кредитними зобов'язаннями ФОП ОСОБА_4 залишено без зміни.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2013 року порука ОСОБА_6 по кредитних договорах ТОВ "Стайл-Т" та ФОП ОСОБА_4 була припинена.

Обґрунтовуючи свій позов, Банк вказував, що станом на 26 грудня 2013 року ФОП ОСОБА_4 по зазначеному кредитному договору має заборгованість за відсотками у сумі 317 280 грн. 70 коп. та заборгованість за пенею у сумі 99 721 грн.54 коп. А тому просив стягнути зазначену заборгованість з ОСОБА_4 як поручителя.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилалась на припинення поруки за правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст.ст. 1, 6 та 11 ЦК України наявність або відсутність прав та обов'язків сторін, припинення, зміна або виникнення прав і обов'язків учасників правовідносин встановлюються та регулюються нормами матеріального права й договором.

Тому, установлюючи наявність, відсутність або припинення правовідносин між сторонами цивільного спору, визначаючись із видом цих правовідносин і з обсягом прав та обов'язків сторін у цих правовідносинах, установлюючи фактичні обставини справи щодо правовідносин сторін, суди повинні виходити з положень норми матеріального права, яка регулює зазначені правовідносини, та, вирішуючи спір, повинні встановити всі фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору та які зазначені в нормі матеріального права, що регулює ці правовідносини.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Разом із тим за положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 6-75цс14 від 26 листопада 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, в зв'язку з неналежним виконанням позичальниками кредитних зобов'язань та утворенням станом на 5 листопада 2008 року простроченої заборгованості по Генеральному кредитному договору в розмірі 2 591 464 грн. 92 коп., Банк звернувся до ТОВ "Стайл-Т" та ФОП ОСОБА_4 з вимогою у добровільному порядку виконати зобов'язання за вищезазначеними договорами протягом одного місяця з дати отримання цієї вимоги, та не допускати в подальшому виникнення заборгованості. Крім того, банк попередив боржників, що у випадку невиконання цієї вимоги, буде змушений здійснити примусове стягнення заборгованості за договорами, вимагаючи дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами у повному обсязі, шляхом звернення стягнення на заставне майно та стягнення всієї суми боргу включаючи дострокове повернення кредиту. (т. 1 а.с. 46-50).

19 лютого 2010 року Банк направив ФОП ОСОБА_4 вимогу, в якій повідомив боржника про наявність заборгованості по Генеральному кредитному договору в розмірі 25 705 566 грн. та попередив про прийняте рішення продати предмет іпотеки, якщо протягом тридцяти календарних днів він не погасить зазначену заборгованість.

Отже, із змісту вказаних листів вбачається, що позивачем пред'явлено вимогу до позичальника про дострокове повернення кредиту у зв'язку з наявною заборгованістю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що звернувшись із зазначеними вимогами до боржника ФОП ОСОБА_4 банком застосовано право на повернення кредиту достроково, а тому строк пред'явлення вимоги банком до поручителя має обчислюватись з 20 лютого 2010 року.

Тому, пред'явивши такі вимоги в квітні 2011 року позивач пропустив шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, в зв'язку з чим порука за спірним договором є припиненою.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Таким чином, не заперечуючи наявності заборгованості боржника ФОП ОСОБА_4, яка до того ж встановлена рішенням господарського суду Миколаївської області від 12 листопада 2014 року, залишеним без зміни постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13 січня 2015 року, колегія суддів вважає, що в задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 як поручителя слід відмовити в зв'язку з припиненням поруки.

Оскільки суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову з інших підстав, рішення підлягає зміні відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, а саме визначення підстави для відмови в задоволенні позову, якою слід вважати припинення поруки.

Керуючись статями 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2014 року в частині підстав відмови у позові змінити.

Вважати підставою відмови у позові - припинення поруки.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: