Справа №265/5853/15-ц
Провадження №2/265/2440/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Міхєєвої І.М.,

при секретарі Федоровій А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

31 серпня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної щкоди.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 16 травня 2007 року по 07 липня 2015 року він працював у ОСОБА_2 «Азовелектросталь». 07 липня 2015 року він звільнився за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. На день звільнення підприємство мало перед ним заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2014 року по 07 липня 2015 року, але розрахунок при звільненні з ним не був проведений.

Посилаючись на діюче законодавство, просив суд стягнути з ОСОБА_2 «Азовелектросталь» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 20690,51 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду в розмірі 1000 гривень. В обґрунтування моральної шкоди посилався на те, що відповідачем були грубо порушені його трудові права, що призвело до нервових страждань, необхідності пошуку інших доходів, з метою забезпечення його життєвих потреб.

Під час судового розгляду справи, позивач залишив без розгляду позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки позивач 28.09.2015 року сплатив йому борг по заробітній платі.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та моральною шкоди в сумі 1000 гривень підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3, діюча на підставі довіреності, до суду не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Надав суду письмові заперечення в яких зазначив, що позов визнає частково, а саме зазначив, що підприємство дійсно мало борг перед позивачем по заробітній платі, однак станом на 28.09.2015 року заборгованість була повністю сплачена, решту позовних вимог не визнає в звязку з недоведеністю.

Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 233 КзПП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком.

Згідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається з трудової книжки серії БТ -11 №5634972, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 16 травня 2007 року по 07 липня 2015 року працював у ОСОБА_2 «Азовелектросталь» на посаді слюсаря-ремонтника в сталеплавильному виробництві. Наказом № 28 від 07 липня 2015 року був звільненний за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Згідно довідки ОСОБА_2 «Азовелектросталь» за № 1295 від 12.10.2015 року, заборгованість перед позивачем по заробітній платі сплачена останньому платіжним дорученням № 403,404 від 25.09.2015 року в сумі 6207,15 гривень, платіжним дорученням №20 від 28.09.2015 року в сумі 4345,01 гривні та платіжним дорученням № 14 від 29.09.2015 року в сумі 10138,35 гривень. Факт повної сплати належної позивачу при звільненні суми в розмірі 20690 гривень 51 копійки, 29 вересня 2015 року не оспорюється і позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Вважаючи обґрунтованою вимогу позивача ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми виходячи з наступного.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини, для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді

Так, згідно наданої довідки відповідача за № 295 від 20 серпня 2015 року, сума заробітної плати позивача за фактично відпрацьовані протягом останніх перед звільненням двох місяців робочих (днів) годин складає - 3518 гривень 81 копійку (травень - 1049,77 грн. та червень 2469,04грн.) Згідно графіку робочого часу для працюючих в три зміни, число відпрацьованих робочих годин позивача у травні та червні 2015 року складає 304 години. Таким чином розмір середньогодинної заробітної плати працівника ОСОБА_1 складає 11,57 гривень в годину = 3518,81: 304, що відповідає передбаченому п.5 Порядку та заперечувалось відповідачем.

Позивач був звільненений 07 липня 2015 року, в день звільнення був на роботі, але розрахунок з ним проведено повністю лише 29 вересня 2015 року.

Отже середній заробіток розраховуватиметься починаючи з наступного дня після дати звільнення тобто з 08 липня 2015 року по день здійснення фактичної виплати 29 вересня 2015 року, тобто по 28 вересня 2015 року, включно.

Як вбачається з графіку робочого часу для працюючих в три зміни норма тривалості робочого часу позивача, відповідає сорокагодинному робочому тижню.

Відповідно до Листа МіністерствасоціальноїполітикиУкраїни №10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норм тривалостіробочого часу на 2015 рік»,

норма тривалості робочого часу в днях та годинах при сорокагодинному робочому тижню становить: з 07 по 31 липня 2105 року -19 робочих днів, що в перерахунок на години складає - 152 години (19х8); у серпні 2015 року 160,0 годин; з 01 по 28 вересня 2015 року - 20 робочих днів, що в перерахунок на години складає 160 години. (20х8) Загалом з 07 липня 2015 року по 28 вересня 2015 року норма тривалості робочого часу в годинах становить 472 години (152+160+160)

Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні з 07 липня 2015 року по 28 вересня 2015 року включає 472 години. Отже середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить: 472 годин х 11,57 гривені = 5461 гривні 04 копійки.

Доказів, що затримка розрахунку сталася не з вини відповідача, суду не надано.

Законних підстав, передбачених ст.117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки спір щодо розміру заборгованості по заробітній платі між сторонами відсутній.

Отже, в сенсі викладених обставин та наведених норм суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у загальному розмірі 5461,04 гривні, з утриманням з вказаної суми при її виплаті передбачених законом податків і зборів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника.

Враховуючи, що факт порушення трудових прав ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, обґрунтованими визнаються і позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки у відповідності з положеннями ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з принципів розумності та справедливості, також наведених позивачем обґрунтувань моральних страждань і визначає до відшкодування в сумі 500 грн.

Крім того, у відповідності до положень ст.ст.79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача ОСОБА_2 «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.

На підставі ст. ст. 47, 115, 116,117 КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (ЕДРПОУ 25605170 ІПН 25) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 липня 2015 року по 28 вересня 2015 року в сумі 5461 гривень 04 коп. (пять тисяч чотириста шістдесят одну ) гривню 04 копійки, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обовязкових платежів при її виплаті, моральну шкоду в сумі 500 гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (ЕДРПОУ 25605170) на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області в місті Маріуполі протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ______________________ І.М. Міхєєва