Справа № 465/4295/15 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/7493/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2015 року задоволено уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_4 ( ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 ( ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), починаючи з 01 січня 2013 року по 23 вересня 2015 року неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 124945 ( сто двадцять чотири тисячі дев'ятсот сорок п'ять) грн. 26 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального права та з неповним з'ясуванням усіх фактичних обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, зокрема копіям квитанцій про перекази коштів по сплаті аліментів. Вважає, що у його діях відсутня вина у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, умисне ухилення ним від утримання дітей не є доведеним, а тому підстави для стягнення з нього неустойки за прострочення сплати аліментів відсутні. Вказує, що судом не було взято до уваги, що у нього на утриманні є дитина від іншого шлюбу, що в 2010 році незаконно заволоділи його транспортним засобом, що завдало йому значної матеріальної шкоди та вплинуло на його матеріальне становище. Крім того апелянт зазначає, що оскільки відповідач не оспорювала суму заборгованості за виконавчим листом, який до тепер не виконаний, вона підлягає стягненню державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» в рамках виконавчого провадження по стягненню аліментів, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів не передбачена законом.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, у тому числі і апелянта ОСОБА_4, котрі належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, але не з'явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не у повній мірі відповідає даним вимогам.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального і сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 10.05.2011 року вирішено стягувати з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 16.03.2011 року і до повноліття дітей.

Оскільки ОСОБА_4 належним чином не виконував свого обов'язку та ухилявся від своєчасної сплати аліментів, то рішенням Франківського районного суду м. Львова від 05.03.2013 року із нього стягнуто на користь позивачки неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 5629 грн. за період з 01.03.2011 року по 01.12.2012 року.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року (справа №6-94цс15), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

При цьому у даній постанові Верховний Суд України зазначив, що відступає від правової позиції Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа №6-81цс13) та 1 жовтня 2014 року (справа №6-149цс14).

Однак, районний суд в порушення вимог ст.360-7 ЦПК України нову правову позицію Верховного Суду України при вирішенні даного спору не врахував та безпідставно прийняв до уваги розрахунок неустойки(пені), поданий позивачкою, який проведений відповідно до недіючих правових позицій Верховного Суду України.

З розрахунку заборгованості по аліментах боржника ОСОБА_4, наданого державним виконавцем Франківського ВДВС ЛМУЮ, який знаходиться на а.с.23, вбачається, що з грудня 2012 року по серпень 2015 року відповідач допустив неналежне виконання обов'язку по сплаті аліментів, внаслідок чого заборгованість станом на 01.09.2015 року становить 38716,80 грн.

Враховуючи методику обчислення неустойки у зв'язку з несплатою аліментів, викладену у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року (справа №6-94цс15), колегія суддів приходить до висновку, що розмір неустойки за прострочення сплати аліментів, який підлягає стягненню з відповідача за період з 01.12.2012 року по 01.09.2015 року, становить 6344,13 грн.

При цьому судова колегія таким чином визначає розмір неустойки, враховуючи дані, що містяться у розрахунку заборгованості по аліментах боржника ОСОБА_4, наданого державним виконавцем Франківського ВДВС ЛМУЮ:

Грудень 2012 року: 1000 грн. х 1% х 31 день= 310 грн.

Січень 2013 року: 1000 грн. х 1% х 31 день= 310 грн.

Лютий 2013 року:340 грн. х 1% х 8 днів = 27,2 грн.

Березень 2013 року: 1000 грн. х 1% х 31 день = 310 грн.

Квітень 2013 року: 328,8 грн. х 1% х17днів = 55,93 грн.

Травень 2013 року: 1000грн. х 1% х 31 день = 310 грн.

Червень 2013 року: 1000грн. х 1% х 30 днів = 300 грн.

Липень 2013 року: 1000грн. х 1% х 31 день= 310 грн.

Серпень 2013 року: 1000грн. х 1% х 31 день= 310 грн.

Вересень 2013 року: 1000грн. х 1% х 30 днів = 300 грн.

Жовтень 2013 року: 500 грн. х 1% х15 днів = 75 грн.

Листопад 2014 року: 1000грн. х 1% х 30 днів = 300 грн.

Грудень 2013 року: 1000грн. х 1% х 31 день= 310 грн.

Січень 2014 року: 1000 грн. х 1% х 31 день = 310 грн.

Лютий 2014 року: 1000 грн. х 1% х 28 днів = 280 грн.

Березень 2014 року: 1000 грн. х 1% х 31 день = 310 грн.

Квітень 2014 року: 1000грн. х 1% х 30 днів = 300 грн.

Травень 2014 року: 400грн. х 1% х 11 днів = 44 грн.

Червень 2014 року: 1000грн. х 1% х 30 днів = 300 грн.

Липень 2014 року: 400грн. х 1% х 13 днів = 52 грн.

Серпень 2014 року: 1000грн. х 1% х 31 день= 310 грн.

Вересень 2014 року: 0 грн.

Жовтень 2014 року: 0 грн.

Листопад 2014 року: 1000грн. х 1% х 30 днів = 300 грн.

Грудень 2014 року: 0 грн.

Січень 2015 року: 1000 грн. х 1% х 31 день = 310 грн.

Лютий 2015 року: 0 грн.

Березень 2015 року: 0 грн.

Квітень 2015 року: 1000грн. х 1% х 30 днів = 300 грн.

Травень 2015 року: 1000 грн. х 1% х 31 день = 310 грн.

Червень 2015 року: 1000грн. х 1% х 30 днів = 300 грн.

Липень 2015 року: 0 грн.

Серпень 2015 року: 0 грн.

Таким чином загальна сума неустойки (пені) визначена шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць) становить 6344,13 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення необхідно змінити, зменшивши розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача з 124945,26 грн. до 6344,13 грн.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, колегія суддів вважає безпідставними, так як оцінюючи зібрані по справі докази, суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Неспроможними, на думку судової колегії, є доводи апеляційної скарги у тій частині, що у діях відповідача відсутня вина у виникненні заборгованості по сплаті аліментів.

Голослівними, не підтвердженими належними та допустимими доказами є твердження апелянта про те, що у нього на утриманні є дитина від іншого шлюбу, що на його матеріальне становище вплинуло незаконне заволодіння у 2010 році його транспортним засобом, а тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2015 рокузмінити, зменшивши розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 з 124945,26 грн. до 6344,13 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: