Ухвала

іменем Укаїни

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гончара В.П., Касьяна О.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_5, третя особа - Державна реєстраційна служба Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області, про визнання недійсним рішення сільської ради та державного акта про право власності на землю, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 06 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що у його користуванні перебуває земельна ділянка площею 0,39 га, яка розташована в урочищі «Коди» в с. Чагор Глибоцького району та земельні ділянка площею 0,10 га, яка розташована по АДРЕСА_1. Рішенням Чагорської сільської ради від 19 травня 2010 року позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації 3 приватизації вищезазначених земельних ділянок. Позивач зазначав, що під час виготовлення кадастрового плану та експлікації земельної ділянки в урочищі «Коди» в с. Чагор представниками товариства з відповідальністю «Терра Буковина» було виявлено, що частина його земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні , була передана у власність ОСОБА_5

Позивач вважав, що ОСОБА_5 незаконно передано у власність частину земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні, тому просив визнати недійсним рішенням Чагорської сільської ради від 24 квітня 2005 року в частині безоплатної передачі ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1430 га, розташованої в урочищі «Коди» в с. Чагор; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1430 га, розташованої в урочищі «Коди» в с. Чагор, виданий на ім'я ОСОБА_5; вилучити із реєстру прав власності відомості про реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на вищезазначену земельну ділянку.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 січня 2014 року залучено до участі у справі ОСОБА_4 як правонаступника ОСОБА_6

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 06 листопада 2014 року, в позові ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди дійшли обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 58 ЦПК України).

Саттею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи в позові ОСОБА_4, суди дійшли правильного висновку, що рішення Чагорської сільської ради від 25 квітня 2005 року про передачу у власність земельної ділянки відповідачу відповідає вимогам ст. ст. 12, 116 ЗК України, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, суди дійшли обґрунтованого висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач захопив частину земельної ділянки, яка перебуває в користуванні ОСОБА_4

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Глибоцького районного Чернівецької області від 29 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного Чернівецької області від 6 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.П. Гончар

О.П. Касьян

Д.О. Остапчук