Номер провадження: 22-ц/785/874/15
Головуючий у першій інстанції Гусєва Н.Д.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Панасенкова В.О., Парапана В.О.,

при секретарі - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 12 травня 2014 року по цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК", за участю третьої особи: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про захист прав споживача та визнання договорів недійсними,

встановила:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом та після уточнення позовних вимог просив визнати недійсними договір кредиту №2006/693-02/32 від 30.11.2006р. та іпотечного договору від 30.11.2006р., які були укладені між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство "Укрсоцбанк", а також скасувати заборону накладену на майнові права та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про заборону та виключити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку майнових прав. Позивач вважає вказані договори недійсними з огляду на те, що договори між ОСОБА_2 та ПАТ "Укрсоцбанк" укладені з порушенням норм права і мають бути визнані судом недійсними.

У судове засідання представник позивачка не з'явився, але надав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити у повному обсязі та просив суд про розгляд справи у його відсутність. Також представник позивача в заяві зазначив, що в разі неприбуття в судове засідання відповідача, згоден на прийняття заочного рішення у справі.

Представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином, про свідчать розписки про вручення судових повісток про виклик до суду, долучені до матеріалів справи, однак в судове засідання не з'являвся, клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав, але подав до суду заперечення на позов згідно яких позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім того, представник відповідача в запереченнях зазначив, що позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності звернення до суду та просив суд застосувати строк позовної давності.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3, належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просила суд про розгляд справи в її відсутність у зв'язку з неможливістю з'явитися у судове засідання.

Заочним рішенням суду позов був задоволений частково. Було визнано недійсним іпотечний договір від 30 листопада 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 45, укладений між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк". Скасовано заборону накладену на майнові права на незакінчену будівництвом квартиру будівельний АДРЕСА_1, накладену ОСОБА_3, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 30.11.2006р., у зв'язку з посвідченням нею іпотечного договору від 30.11.2006р., запис в реєстрі № 45. Виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про заборону, накладену на майнові права на незакінчену будівництвом квартиру будівельний АДРЕСА_1, накладену ОСОБА_3, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 30.11.2006р., у зв'язку з посвідченням нею іпотечного договору від 30.11.2006р., запис в реєстрі № 45. Виключено з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку майнових прав на незакінчену будівництвом квартиру будівельний АДРЕСА_1, внесений ОСОБА_3, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 30.11.2006р., у зв'язку з посвідченням нею іпотечного договору від 30.11.2006р., запис в реєстрі № 45. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Ухвалою суду від 21.08.2014р. заява Банку про перегляд заочного рішення була залишена без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати це рішення та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов, виходив з того, що позовні вимоги законні та обґрунтовані.

При цьому суд першої інстанції послався на наступні обставини.

12.01.2006р. між ОСОБА_2 та ТОВ "Консоль ЛТД" укладено договір пайової участі у фінансовому будівництві 2-х кімнатної кв. АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

30.11.2006р. між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк" укладено договір кредиту №2006/693-02/32 (надалі за текстом - Кредитний договір), яким передбачено, що ОСОБА_2 є позичальником, а Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк" є кредитором. Згідно п. 1.1 Кредитного договору, кредитор надає позичальнику грошові кошти в сумі 80630 доларів США, зі сплатою 13,2 проценті річних. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, кредит надається позичальнику на фінансування будівництва житла відповідно до договору про пайову участь в фінансуванні будівництва №б/н від 12.01.2006р., що укладений між позичальником та ТОВ "Консоль ЛТД" (а.с. 9-11).

В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, 30.11.2006р. між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк" укладено іпотечний договір відповідно до якого позичальник передає кредитору в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру будівельний номер АДРЕСА_1 (п.1.3. кредитного договору) і таким чином, ОСОБА_2 є іпотекодавцем, а Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк" є іпотекодержателем (а.с. 12-13). На підставі іпотечного договору, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, наклала заборону на майнові права на незакінчену будівництвом квартиру будівельний АДРЕСА_1., та зареєстровано в реєстрі № 45.

Щодо обчислення строків давності суд першої інстанції вважав за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011р. № 15-рп/2011 визначено, що в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 ст. ст. 1, 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 довідався про порушення свого права від дня прийняття вищезазначеного рішення Конституційного Суду України та підстав для відмови в задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності у суду не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦПК України..

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у вказаній справі вирішується спір щодо недійсності іпотечного договору з тих підстав, що на момент укладення спірного договору майнові права на об'єкти незавершеного будівництва не могли бути предметом іпотеки.

Ст. 5 Закону України від 05.06.2003р. "Про іпотеку" (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору) указаний вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором.

Предметом іпотеки могли бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також міг бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна могла бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості чи приєднання її до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Водночас, поняття "іпотека майнових прав" і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому законі були відсутні.

Закон України від 19.06.2003р. "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" ; (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору) встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном.

Отже, предметом правового регулювання Закону України від 19.06.2003р. "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" є відносини, що виникають з приводу іпотечного боргу, який виникає після невиконання договору, забезпеченого іпотекою, а не для забезпечення кредитного договору, що був укладений 30.11.2006р. між ОСОБА_2 та АКБ "Укрсоцбанк".

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25.12.2008р. "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", яким були внесені зміни до Закону України від 05.06.2003р. "Про іпотеку".

Під час укладення договору іпотеки 30.11.2006р. були порушені положення ст. 5 Закону України від 05.06.2003р. "Про іпотеку" (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх необґрунтованими та такими що суперечать діючому цивільному законодавству.

Так, відповідно до ч. 2 статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб'єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов'язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.

Статтею 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Відповідно до статті 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

З огляду на те, що діючі на момент укладання іпотечного договору норми спеціального закону, а саме ст. 5 - Закону України "Про іпотеку" суперечили діючим на той момент нормам ЦК України, зміни до ЦК України Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, тому стосовно спірних правовідносин норми спеціального закону не можуть конкурувати з нормами основного акту цивільного законодавства.

Суд першої інстанції пославшись на норми спеціального права, не звернув своєї уваги на те, що вказані правовідносини регулюються також нормами основного акту цивільного законодавства - Цивільним Кодексом України, які і повинні були бути застосовані при вирішенні даного спору.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не довів обставини, що мають значення для справи та які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права при вирішенні справи, у зв'язку з чим, є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1-4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" задовольнити.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 12 травня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК", за участю третьої особи: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про захист прав споживача та визнання договорів недійсними відмовити в повному обсязі.

Рішення вступає в законну силу з моменту оголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.Ф. Парапан

В.О. Панасенков