Ухвала

іменем україни

04 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Журавель В.І.,

Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 вересня 2014 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 червня 2013 року, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції виходив з того, що останній на порушення вимог ст. 228 ЦПК України заяви про перегляд заочного рішення до місцевого суду не подавав, а отже, не дотримався порядку оскарження заочного рішення.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Статтею 228 ЦПК України передбачений порядок перегляду заочного рішення судом, що його ухвалив, лише за заявою відповідача.

Інші особи вправі оскаржити заочне рішення на загальних підставах, передбачених ст. 292 ЦПК України.

Оскільки ОСОБА_5 не є відповідачем, тому на нього не може розповсюджуватися положення ст. 228 ЦПК України та ч. 4 ст. 231 ЦПК України і відмова у відкритті апеляційного провадження лише з підстав недотримання порядку оскарження заочного рішення є незаконною.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, ОСОБА_5 посилався на те, що оскаржуваним рішенням місцевого суду порушуються його права, як власника квартири, що була предметом спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Зокрема, зазначав, що на момент розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та ухвалення рішення Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області від 27 червня 2013 року він значився власником квартири АДРЕСА_1, яка включена до поділу, на підставі договору дарування від 30 листопада 2012 року ВТА №511S97, що також підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Проте апеляційний суд на порушення вимог ст. 303 ЦПК України на зазначені обставини уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та помилково застосував положення ст. ст. 228, 231 ЦПК України.

Таким чином, ухвала апеляційного суду Одеської області від 11 вересня 2014 року підлягає скасуванню з передачею справи до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження з підстав, передбачених ч. 2 ст. 342 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 вересня 2014 року скасувати, питання про відкриття апеляційного провадження передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

О.М. Ситнік