Справа № 465/8521/14 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/5138/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Міський комерційний банк» про повернення банківського вкладу, -

встановила:

29 грудня 2014 року позивач звернувся з позовом до ПАТ "Міський комерційний банк" про повернення банківського вкладу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 31.03.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №2630/26/170475. Строк депозиту складав 153 дні. 28.08.2014 року позивач звертався до банку з метою повернення внесених коштів, однак відповідач свої зобов'язання не виконав, кошти не повернув. 01.09.2014 року він повторно звернувся до банку із заявою, проте, прийшовши за депозитом, йому було відмовлено у його видачу на підставі відсутності коштів у банку для повернення депозиту. Просив задовольнити позов.

Оскарженим заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Міський комерційний банк» про повернення банківського вкладу відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, винесеним при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи при порушенні норм матеріального та процесуального права. Вказує, що ухилення відповідача від повернення вкладу є незаконною, оскільки відповідно до вимог статті 1066 ЦК України банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Банк не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Вважає, обґрунтування банку, про те, що через труднощі є неможливим провести виплату коштів, безпідставними. Зазначає, що необхідно стягнути з відповідача неповернутий вклад в сумі 10000,00 грн.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вказав, що позивачем не було долучено документа (квитанції), яка підтверджує внесення суми банківського вкладу на депозитний рахунок.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи.

Встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом до банку про зобовязання виконання умов договору, посилаючись нате, що його письмові заяви до банку про повернення грошових коштів залишена відповідачем без належного реагування.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобовязаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобовязаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобовязаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Отже, за змістом наведених норм права зобовязання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Встановлено, що 31.03.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №2630/26/170475 на суму 8 000 грн. з процентною ставкою 24,8 (а.с.3-5).

Крім того встановлено, що 15.04.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №77470/2014 на суму 2000 грн.(а.с.10).

Як пояснив позивач в засіданні судової колегії за два місяці 2015 року він отримав в банку суму відсотків за вкладами 408 грн. 94 коп. (204грн.47 коп. х 2 = 408 грн. 94 коп.). Однак в послідуючому з червень 2015 року не отримав відсотки за вкладами.

Позивач до закінчення терміну дії договорів звернувся із заявою про повернення коштів, а також 29.09.2014 року подав заяву про повернення коштів (а.с.8,9).

На підставі постанови Правління НБУ від 20 листопада 2014 року № 732 «Про віднесення ПАТ «Міський комерційний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 124 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк», відповідно до якого з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу ФГВФО (а.с.60).

Встановлено, що термін договору банківського вкладу закінчився 1.09.2014 року, тобто до введення тимчасової адміністрації, а тому банк зобовязаний був виконати умови договорів.

За змістом статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд.

Ненадання вкладнику можливості використовувати ці кошти зобов'язання банку з повернення вкладу не вважається виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Саме така правова позиція є в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-140цс13.

Із заперечень на апеляційну скаргу вбачається, що ПАТ «Міський комерційний банк» 30.03.2015 року перерахував ОСОБА_2 грошові кошти з урахуванням нарахованих відсотків 10 595 грн.15 коп.(а.с.75).

Отже висновки суду про те, що позивачем не було долучено доказів про внесення суми банківського вкладу на депозитний рахунок є помилковими.

Таким чином вказаними доказами доведено, що позивачем та відповідачем було укладено договори банківського вкладу на суму 10 000 грн., а тому він вправі отримати неодержані відсотки за вкладами.

Оскільки позивач за умовами вказаних договорів мав отримати відсотки за вкладами на суму 1868,49 грн. з процентною ставкою 24,8, а отримав всього 1004,09 грн.(408,94+595,15), тому слід стягнути в його користь з відповідача 864,40 грн.( 1868,49 грн.- 1004,09 грн.= 864,40 грн.).

Також встановлено, що позивач належно обґрунтував розрахунки інфляційних за період вересня та жовтня 2014 року. Інфляційні за вересень 2014 року становлять 290 грн., а за жовтень 240 грн. В той же час інфляційні за період з 1.11.2014 року по час введення тимчасової адміністрації в банку 20.11.2014 року становитимуть 120 грн.33 коп. (190 грн.: 30 х19днів = 120 грн.33 коп.). Всього сума інфляційних становитиме 650,33 грн.

При цьому судова колегія приймає до уваги пояснення в судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо вказаних розрахунків.

Отже з відповідача на користь позивача в межах заявлених позовних вимог необхідно стягнути проценти за банківськими вкладами, а також суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином у зв'язку з неналежним виконання банком умов договору банківського вкладу з останнього на користь ОСОБА_2 слід стягнути 864,40 грн. відсотків річних та 650,33 грн. інфляційних, а всього 1514,73 грн.

Також встановлено, що позивач не представив доказів щодо стягнення з відповідача 869,04 грн., тобто суми яку він би хотів отримати при розміщенні коштів в іншому банку.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Отже з врахуванням цих норм в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

При таких обставинах рішення суду слід скасувати і постановити нове рішення, яким позов задовольнити частково, а врешті позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до ПАТ «Міський комерційний банк» про повернення банківського вкладу задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (0341, м. Київ, вул. Солом'янська, 33 ) в користь ОСОБА_2 864,40 грн. відсотків річних та 650,33 грн. інфляційних, а всього 1514,73 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_4