Справа № 569/6323/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2015 р. м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Сидорук Є.І. розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Рівненського міського суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Національного університету водного господарства та природокористування про прийняття на роботу.

До початку розгляду справи по суті позивач подав заяву, в якій просить забезпечити позов шляхом заборони Національному університету водного господарства та природокористування проводити конкурс на заміщення вакантної посади директора Рівненського автотранспортного коледжу НУВГП та оголошувати його результати, заборонити конференції трудового колективу Рівненського автотранспортного коледжу НУВГП проводити збори з приводу обрання директора коледжу. Оскільки, 05 та 12 січня 2015 року було проведено конференцію трудового колективу коледжу з приводу виборів директора. За результатами виборів шляхом таємного голосування, які були оформлені протокольно, він набрав найбільшу кількість голосів, у звязку з чим він був обраний на заміщення вакантної посади директора. Однак, всупереч зазначеному його до цього часу не прийнято на посаду директора Рівненського автотранспортного коледжу НУВГП, а 24 квітня 2015 року відповідач оголосив конкурс на заміщення вакантної посади директорів, зокрема автотранспортного коледжу.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб. В разі необхідності, суд може застосувати декілька видів забезпечення позову.

Як слідує з ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 151 ЦПК України слідує, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо незастосування заходів по забезпеченню може утруднити або унеможливити виконання рішення суду. Щодо питання про забезпечення позову, то його вирішує суддя одноосібно або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) у день надходження заяви.

Як вбачається з наданих матеріалів протоколом № 1 від 05.01.2015 року визнано, що ОСОБА_1 набрав найбільшу кількість голосів , що складає 52,21 % від кількості голосів делегатів, присутніх на конференції трудового колективу НУВГ та ПК у другому турі на посаду директора Рівненського автотранспортного коледжу.

Крім того, з наданих матеріалів слідує, що вищевказаний протокол є дійсним та ніким не скасований.

Також з наданих матеріалів слідує, що Національним університетом водного господарства та природокористування після проведення вищевказаного конкурсу повторно об"явлений конкурс на заміщення вакантних посад директорів - технічного коледжу та автотранспортного коледжу.

Отже, вирішуючи питання про забеспечення позову , суд має оцінювати обгрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв"язку між конкретним заходом щодо забеспечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони грунтуються, і доказами, які наведені на їх підтверджені, та положеннями законодавства, якими позивач обгрунтовує свої права, подаючи позов.

Крім того, умовою застосування заходів до забеспення позову є достатньо обгрунтоване припущення, що майно ( в тому числі грошові суми, цінні папери, тощо) яке є у відповідача на момент пред"явлення позову до нього, може зникнути,зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забеспечення позову застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року , розглядаючи заяву про забеспечення позову, суд ( суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з"ясувати обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; а також відповідність виду забеспечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи роз"яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забеспечення позову суди мають здійснити оцінку обгрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забеспечення позову з урахуванням розумності, обгрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забеспечення позову; забеспечення збалансованості інтересів сторін; а також інших учасників судового процесу;наявності зв"язку між конкретним заходом до забеспечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забеспечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;запобігання порушенню у зв"язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також у своїй Постанові № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (надалі Постанова), Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви осіб, що беруть участь у справі. Вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому при наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, встановлених ч. 4 зазначеної статті. Неприпустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, які набрали законної сили. Від забезпечення позову потрібно відрізняти окремі дії, які вживаються у звязку із судовим спором самими сторонами.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Вони застосовуються лише до позовів про визнання і про присудження.

Значення цього інституту цивільного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправя сторін. Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Крім того, ухвалюючи рішення про вжиття заходів забезпечення позову, суддя виходить з того, що є достатні підстави, що дозволяють вважати, що відповідач або інші особи є порушником права позивача, і при цьому суддя також виходить з сутті позовних вимог щодо прийняття позивача на посаду директора коледжу відповідно до виграного ним конкурсу на зайняття відповідної посади.

При цьому незастосування заходів забезпечення позову за наявності для цього підстав, само по собі може потягти неможливість або ускладненість при виконанні судового рішення, що являлось би порушенням права на справедливий судовий розгляд за змістом ст. 6 Конвенції, оскільки виконання рішення суду є складовою, невідємною частиною судового розгляду.

По суті предмет спору це те, по поводу чого виник матеріально-правовий спір.

Тому заходи забезпечення позову відповідають заявленим вимогам, і безпосередньо звязані з предметом спору, а також є співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги, що позивачем податі достатні та аргументовані докази, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суддя приходить до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 209 Цивільного Процесуального Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволити.

Заборонити Національному університету водного господарства та природокористування проводити конкурс на заміщення вакантної посади директора Рівненського автотранспортного коледжу НУВГП та оголошувати його результати.

Заборонити конференції трудового колективу Рівненського автотранспортного коледжу НУВГП проводити збори з приводу обрання директора коледжу.

Ухвалу для виконання направити в відділ державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції, а також сторонам по справі для відому.

Ухвала про забеспечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Заходи забеспечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Особа, щодо якої вжито заходи забеспечення позову без її повідомлення, протягом п"яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

Оскарження ухвали про забеспечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_2