Справа № 456/67/15-ц
Провадження № 2/456/462/2015
РІШЕННЯ

іменем України

19 травня 2015 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Саса С. С.

при секретарі Лещишин З.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки і піклування Стрийської райдержадміністрації про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_3 та просить визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір'ю, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_1 В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 14 лютого 2010 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3, який вони зареєстрували в Стриганцівській сільській раді Стрийського району Львівської області. Від шлюбу з відповідачем мають двох малолітніх дочок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач протягом останніх чотирьох років постійно проживає за кордоном в Італії. Разом з ним до осені 2014 року проживала і позивач з дітьми. Молодша дочка ОСОБА_6 народилася в Італії. Вони разом проживали в одній квартирі із мамою (свекрухою) відповідача та її чоловіком громадянином Італії. Всього в трьохкімнатній квартирі в Італії окрім відповідача, проживало ще вісім осіб, що робило неможливим нормальне проживання та виховання дочок. Свекруха постійно втручалася в їхнє приватне життя, ображала позивача, виганяла її з дому, що робило подальше спільне життя в одній квартирі неможливим, а тому позивач восени 2014 року забравши дітей поїхала з ними на Україну. В період Нового року відповідач приїхав додому в Україну і під приводом того, що хоче в Італії винаймати окрему квартиру для подальшого спільного проживання, взяв дозвіл на виїзд старшої дочки ОСОБА_7 за кордон та забравши її з собою поїхав до Італії, і з того часу дочку не повертає. Через деякий час відповідач подав до суду позов про розірвання шлюбу з позивачем. На даний час діти є розділені між собою, оскільки молодша дочка ОСОБА_6 проживає з позивачем в с. Стриганці Стрийського району Львівської області, а старша дочка ОСОБА_7 проживає з відповідачем в Італії. Дочки не бачаться між собою і не спілкуються. Відповідач не бажає повертатися в Україну разом із дочкою, що унеможливлює її нормальне виховання, навчання та її розвиток. Добровільно дійти згоди щодо місця проживання їхньої малолітньої дочки вони не можуть. Позивач не згідна з тим, щоб дочка проживала з відповідачем в Італії та наполягає на визначенні місця проживання дочок разом з нею в Україні. Вважає, що в чотирьохрічному віці дочка потребує виключно материнського піклування та догляду, вона має змогу забезпечити дочок всім необхідним, постійно слідкує за станом здоров'я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, у неї з дочками психологічний контакт, прив'язаність один до одного. За місцем проживання вона характеризуються виключно позитивно, не має хронічних захворювань, працює, має стабільний самостійний заробіток та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Її дохід у повному обсязі дозволяє їй створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері материнської любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Вона забезпечена житлом, в селі є великий власний будинок та велике подвір'я. Окрім неї, у житлі проживають її бабуся та мати, які допомагають у догляді за дітьми, створені усі необхідні умови для проживання, виховання та утримання дітей. Поведінку відповідача по відношенню до власних дітей вважає неадекватною, оскільки дітей не можна розділяти та відривати від сім'ї.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 підтримали позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_9 позов заперечила та пояснила, що відповідач вивіз в Італію старшу дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на законних підставах, оскільки отримав від позивача дозвіл на вивезення дитини за кордон. Старша дочка ОСОБА_7 в Італії має всі необхідні умови для її виховання та навчання. Дочка ОСОБА_7 не бажає повертатися в Україну і не хоче жити з матір'ю, оскільки тривалий час проживає в Італії, відвідує садочок, має друзів, більше прив'язана до батька. До осені 2014 року вся сім'я разом проживала в Італії, де народилася молодша дочка ОСОБА_6. Для дітей були створені всі необхідні умови для їх розвитку, однак позивач без згоди батька забрала двох дочок та вивезла в Україну. Оскільки в даний час старша дочка проживає разом із батьком в Італії, не бажає проживати разом із матір'ю, а тому вважає, що місце проживання старшої дочки ОСОБА_7 слід визначити разом із батьком.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Стрийської райдержадміністрації - ОСОБА_10 в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування від 29.04.2015 року, вважає, що слід визначити місце проживання малолітніх дітей з матір'ю з підстав, зазначених у висновку.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України "Про охорону дитинства" від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до "Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок", схваленої Постановою Верховною Радою України №475-XFV від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Згідно зі ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Умовами ч. 1 ст.ст. 14, 15 СК України передбачено, що здійснення сімейних прав та обов'язків є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Статтею 151 СК України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

Відповідно до ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Судом встановлено, що сторони з 14 лютого 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, який вони зареєстрували у Стриганцівській сільській раді Стрийського району Львівської області, актовий запис № 1 (а.с.3).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року у сторін народилася дочка ОСОБА_3, що стверджується копією повторно виданого свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 від 28 жовтня 2010 року (а.с.4).

В 2011 року сторони разом поїхали на заробітки за кордон в Італію де проживали разом із дочкою ОСОБА_7.

Під час перебування в Італії в м. Портогруаро, ІНФОРМАЦІЯ_2 року у сторін народилася дочка ОСОБА_4, що стверджується копією свідоцтва про її народження виданого мерією міста С.Стіно Ді Лівенца провінції м. Венеція від 17.05.2012 року (а.с.8-10).

З довідки № 410 про реєстрацію громадянином України виданої 28.06.2012 року Генеральним консульством України в Мілані вбачається, що ОСОБА_4, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Портогруаро (Італійська Республіка), зареєстрована громадянином України (а.с.11).

В кінці 2014 року перебуваючи в Україні відповідач ОСОБА_3 отримавши дозвіл від позивача ОСОБА_1 на виїзд за кордон старшої дочки ОСОБА_7, на початку 2015 року забрав останню із собою за кордон в Італію та з того часу не повертає її в Україну. Позивач ОСОБА_1 з часу вивезення за кордон старшої дочки ОСОБА_7 її не бачила та особисто з нею не спілкувалася. Молодша дочка ОСОБА_6 залишилась проживати із позивачем в Україні в с. Стриганці Стрийського району Львівської області та також не бачила свою старшу сестру ОСОБА_5.

Суд вважає, що батько безпідставно, з власних міркувань не допускає спілкування старшої дочки з матір'ю на шкоду інтересам дитини, оскільки сам факт розлучення дитини з матір'ю та з молодшою сестрою є психотравмуючим фактором.

Суд, керуючись принципом рівності прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини, повинен давати оцінку насамперед об'єктивним обставини життя, які б свідчили про те, що хто саме із батьків може створити кращі умови життя дитини.

Суд вважає, що об'єктивними обставинами, які свідчать про доцільність визначення місця проживання малолітніх дочок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: Україна, Львівська область, Стрийський район, с. Стриганці, є те, що остання є матеріально забезпеченою, працює, забезпечена житлом з нормальними соціально-побутовими умовами, піклується про стан здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, розвиток їх особистості, до моменту відібрання відповідачем старшої дочки, забезпечувала дочок достатнім харчуванням, одягом, взуттям, цікавилася розвитком дочок, дочки росли та виховувалися разом.

Дані обставини підтверджуються також наступними доказами по справі:

Згідно медичної картки працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду та медичної довідки від 16.01.2015 року, вбачається, що ОСОБА_1 є здоровою (а.с.32-33);

З довідки з місця роботи за вих № 129 від 27.01.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 дійсно працює на ТзОВ "ЛЕОНІ Ваерінг Системс УАГмбХ" з 18.05.2009 року, згідно наказу № 163/о від 18.05.2009 року. (а.с.34).

З довідки характеристики на ОСОБА_1 виданої сільським головою ОСОБА_11 від 02.02.2015 року № 18 вбачається, що ОСОБА_1 позитивно характеризується, порядна, чесна, роботяща та відповідальна, добра християнка, працює, проживає разом із сім'єю в будинку свого дідуся. В 2010 році одружилась, від шлюбу має двох дочок ОСОБА_7 та ОСОБА_6. ( а.с.35);

Згідно характеристики на працівницю ТзОВ "ЛЕОНІ Ваерінг Системс УАГмбХ" ОСОБА_1, остання характеризується позитивно, зарекомендувала себе із позитивної сторони, займає посаду монтера кабельного виробництва, за час роботи проявила себе як старанна і добросовісна працівниця, у колективі користується повагою та авторитетом серед колег по роботі. ( а.с.36);

Національним законодавством, зокрема Сімейним кодексом України, у ч. 4 ст. 19 передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

У ч. 5 ст. 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до положеннями ст. 214 СК України, ч. 1 ст. 11 Закону України від 13 січня 2005 року № 2342-ІV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Стрийської районної державної адміністрації про розв'язання спору щодо визначення місця проживання малолітніх дітей від 29.04.2015 року, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю. Комісією з питань заисту прав дитини Стрийської райдержадміністрації при наданні вказаного висновку встановлене наступне: ОСОБА_1 в лютому 2010 року одружилась із ОСОБА_3 З часу одруження проживали у будинку в с. Стриганці, який належить на праві власності її дідусеві. Згодом народилась дочка ОСОБА_7. В червні 2011 року з сім'єю переїхала до Італії, де проживали в одній квартирі із свекрухою та її чоловіком. У травні 2012 року народилася друга дочка ОСОБА_6. З часом свекруха почала втручатись в їхнє життя і відносини з чоловіком стали поступово погіршуватись. Постійно виникали конфліктні ситуації, суперечки, свідками яких були їхні діти, що не сприяло їх нормальному вихованню. Восени 2014 року, після чергової суперечки, ОСОБА_1 поїхала з дітьми в Україну в с. Стриганці Стрийського району Львівської області. У період Нового року чоловік приїхав в Україну і під приводом того, що хоче в Італії винайняти квартиру для подальшого спільного проживання, узяв у неї дозвіл на виїзд дочки ОСОБА_7 за кордон та поїхав з нею до Італії. Повертатися в Україну з дочкою не хоче.

При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітніх дітей, комісією здійснено обстеження житлових умов ОСОБА_1 згідно якого встановлено, що остання проживає у будинку, який складається з чотирьох кімнат, кухні, коридору, ванної кімнати. Є літня кухня. Загальна площа будинку 96,6 кв.м., житлова - 83,7 кв.м. Умови проживання задовільні. Для сім'ї ОСОБА_1 виділено 2 кімнати, одна з яких облаштована для дітей. В кімнаті є необхідні меблі, побутова та оргтехніка. Дитяча кімната облаштована сучасними дитячими меблями. В кімнатах чисто, тепло і затишно. У даному будинку проживає сестра ОСОБА_1 із сім'єю. У літній кухні проживають дідусь і бабуся. Взаємовідносини між членами сім'ї добрі. ОСОБА_1 створила для дітей належні умови для повноцінного розвитку та забезпечення щоденних потреб. ОСОБА_1 працює, житлом забезпечена, шкідливих звичок немає, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває. За місцем проживання характеризується позитивно. Враховуючи вищенаведене, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з матір'ю.

Свідок ОСОБА_12, мати позивача ОСОБА_1, в судовому засіданні пояснила, що дійсно її дочка ОСОБА_1 разом із своїм чоловіком ОСОБА_3 та дочками проживали деякий час за кордоном в Італії. Її дочка ОСОБА_1 наприкінці 2014 року повернулася із дітьми в Україну, оскільки в Італії у них не було свого житла, вони проживали в житлі італійця разом із свекрухою та іншими громадянами. Свекруха постійно втручалася в сімейне життя дочки до часу, поки остання поїхала в Україну з дітьми. Її зять наприкінці 2014 року приїхав в Україну та через деякий час поїхав знову в Італію з внучкою ОСОБА_5, отримавши дозвіл від дочки на її виїзд. Забравши внучку, ОСОБА_3 не повертає її до дочки в Україну. Дочка дуже переживає з приводу дочки ОСОБА_7, постійно плаче, просить повернути дитину в Україну до своєї маленької сестрички ОСОБА_4. На даний час молодша внучка ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю в с. Стриганці Стрийського району Львівської області в будинку діда та баби, в якому є всі необхідні умови для проживання дітей та сім'ї в цілому.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що являється священиком та знайомим сім'ї ОСОБА_3. Неодноразово відвідував їхню сім'ю будучи в Україні, а пізніше і в Італії. Дуже здивований поведінкою матері, оскільки вважає відповідачку стороною конфлікту в даній ситуації. Підтвердив, що сторони проживали в Італії в квартирі разом, їхні умови проживання були задовільні. Окрім них, у квартирі проживали і матір відповідача, яка є одружена з італійцем, в житлі якого сторони проживали. При відвідуванні сім'ї в Італії, при його розмові з малолітньою ОСОБА_5, остання йому пояснила, що боїться мами, оскільки мама її б'є по руках, сварить. На даний час батько працює, забезпечує сім'ю, з дочкою ОСОБА_7 займається його мама. На вихідні дочка з батьком їздять відпочивати. В Італії поблизу міста, в якому проживає відповідач, є українська християнська громада, діти відвідують різні навчання та служби, а тому ОСОБА_5 має можливість добре розвиватись. Тато забезпечує її всім необхідним.

Свідок ОСОБА_14, рідна сестра відповідача, в судовому засіданні пояснила, що дійсно її брат ОСОБА_3 разом із ОСОБА_1 та дітьми проживали в Італії. Її брат добре дбав про забезпечення своєї сім'ї. ОСОБА_1 забрала дітей з Італії, не повідомивши її брата про це. В Італії сторони проживали в добрих умовах. Перед тим, як її відповідач поїхав зі своєю дочкою ОСОБА_7 в Італію, остання деякий час проживала разом з нею в її квартирі. ОСОБА_7 була замкнутою, на її запитання, чого вона боїться, казала, що мама її сварить, б'є по руках, коли вона щось не так робить. В Італії ОСОБА_5 проживає в добрих умовах, її вихованням займається бабуся, батько працює та утримує дитину. В Італії, де вони проживають, є всі необхідні умови для виховання дітей.

Суд бере до уваги показання позивача та її свідка, які правдиво та об'єктивно підтверджують обставини справи, показання знаходяться у об'єктивному взаємозв'язку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами по справі.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов'язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у ЦПК України, зібрані у відповідності з чинним цивільно-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Жодних фактів, ознак чи наявність інших випадків, які б давали підстави вважати, що залишення дитини з матір'ю є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, судом не встановлено.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959р. - дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до положень ст. 12 ч. 1 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні питання про місце проживання дітей, суд також враховує, що дочка ОСОБА_7 фактично проживає з батьком в Італії, її вихованням на даний час займається мати відповідача, оскільки відповідач працює. Наведене не заперечено і представником відповідача по справі та свідками. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з питанням повернення дочки в Україну, оскільки вона має відвідувати дошкільні заклади, навчатися, має виховуватися разом із своєю молодшою сестрою ОСОБА_4. Діти не повинні бути між собою розділені.

Таким чином, дослідивши всі докази в їх сукупності, суд, виходячи з віку та статі дітей, принципу 6 Декларації прав дитини вважає, що проживання дітей з матір'ю забезпечить їх більш повний нормальний фізичний і духовний розвиток, тому місце проживання дітей слід визначити разом з матір'ю.

Суд відзначає, що залишення дитини проживати із матір'ю не розлучає дитину із батьком, рішення суду не позбавляє відповідача права проявляти турботу та любов до дочок незалежно від того, з ким із батьків вона проживає.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позивач, маючи позитивні характеризуючі дані, можливість та бажання приймати активну участь у вихованні дітей, враховуючи психологічну прив'язаність матері і дітей, те, що проживання дочок разом з матір'ю та спілкування між собою забезпечить нормальний їх розвиток, відповідність наведеного обставинам справи та положенням матеріального закону, а тому в суду є всі підстави вважати, що визначення місця проживання дітей з матрі'ю відповідатиме їхнім інтересам.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності.

Враховуючи зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 разом з матір'ю - ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 215, 218 ЦПК України, Конвенцією ООН від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) "Про права дитини", Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Декларацією про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, схваленої Постановою Верховної Ради України № 475-XFV від 05.03.1999 року, Законом України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ (із змінами і доповненнями), ст.ст. 7, ч.ч. 4, 5, 6 ст. 19, ст. 161 Сімейного Кодексу України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сас С.С.