У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 23 травня 2007 року між банком і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 10 873,79 доларів США строком до 23 травня 2012 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_4 укладено договір поруки. Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує зобов'язання за кредитним договором, просило задовольнити позов.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 23 травня 2007 року № DNZ0AK09980122 у розмірі 3 614,46 доларів США, що еквівалентно 28 879 грн 54 коп., яка складається із заборгованості: за кредитом - 1 220,31 доларів США, процентами - 735,36 доларів США, комісією - 448,64 доларів США, пенею - 1 210,15 доларів США. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Шуліка А.В., яка діє від імені ПАТ КБ «ПриватБанк», звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Стягуючи з боржника на користь банку заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції вважав, що внаслідок невиконання зобов'язань виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачем пропущено позовну давність для звернення до суду, оскільки останній платіж було внесено 15 липня 2009 року, а з позовом банк звернувся 27 січня 2014 року.

Проте погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Судами встановлено, що 23 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 10 873,79 доларів США строком до 23 травня 2012 року.

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору погашення кредиту і сплата процентів за користування ним здійснюється позичальником частинами - щомісячними платежами у сумі 217,39 доларів США.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_4 укладено договір поруки.

Як зазначав позивач, унаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 3 614,46 доларів США, що еквівалентно 28 879 грн 54 коп., яка складається із заборгованості: за кредитом - 1 220,31 доларів США, процентами - 735,36 доларів США, комісією - 448,64 доларів США, пенею - 1 210,15 доларів США.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно із ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вважаючи, що позивачем пропущено позовну давність строком у три роки, апеляційний суд не звернув уваги на те, що позов подано 27 січня 2014 року, отже банк не пропустив позовну давність щодо стягнення тих платежів, обов'язок по сплаті яких виник у відповідача з 27 січня 2011 року, а в разі існування права на отримання передбачених договором платежів, відсутні підстави вважати пропущеною позовну давність і щодо пені в межах річного строку до подання позову.

Крім того, із доданого до справи розрахунку заборгованості вбачається, що 1 червня 2011 року, 10 червня 2011 року, 20 червня 2011 року було внесено кошти на сплату пені, а 11 лютого 2013 року - процентів (а. с. 5, 6).

Вирішуючи спір, апеляційний суд наведеного не врахував, не з'ясував, чи вносив відповідач зазначені платежі, а якщо вносив, то чи свідчить таке про переривання перебігу позовної давності, а якщо вона переривалась, то відносно яких платежів та чи не спливла позовна давність на час вирішення спору після її переривання.

З'ясування зазначених обставин має значення для правильного вирішення спору, який є предметом розгляду.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення апеляційного суду не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук