Ухвала

іменем україни

19 листопада 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 16 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємця ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про встановлення факту трудових відносин, визнання незаконними дій відповідача щодо звільнення з роботи, виплати заробітної плати, надурочних робіт, ненадання щорічної оплачуваної відпустки, зобов'язання відповідача провести донарахування та виплату належних сум заробітної плати на день звільнення з роботи, стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час затримки виплати розрахункових коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд із вказаним позовом до приватного підприємця ОСОБА_4, в якому просила: встановити факт трудових відносин між нею та відповідачем в період з 15 липня 2012 року по 18 вересня 2013 року включно; визнати незаконними дії відповідача щодо звільнення її з роботи, виплати заробітної плати, надурочних робіт та щодо ненадання щорічної оплачуваної відпустки; зобов'язати відповідача провести донарахування та виплату належних їй сум заробітної плати та компенсації за час невикористаної відпустки на день звільнення з роботи; стягнути з відповідача на користь позивачки середню заробітну плату за час затримки виплати розрахункових коштів; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Встановлено факт трудових відносин між ОСОБА_2 та приватним підприємцем ОСОБА_4 в період з 15 липня 2012 року по 18 вересня 2013 року включно. Визнано незаконними дії приватного підприємця ОСОБА_4 щодо звільнення ОСОБА_2 з роботи, виплати заробітної плати, надурочних робіт та щодо ненадання щорічної оплачуваної відпустки. Зобов'язано приватного підприємця ОСОБА_4 провести донарахування та виплату належних ОСОБА_2 сум заробітної плати за період з 15 липня 2012 року по 18 вересня 2013 року включно у розмірі 6 467, 57 грн та компенсацію за час невикористаної відпустки у розмірі 1 100, 12 грн. Стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час затримки виплати розрахункових коштів з 19 вересня 2013 року по день винесення рішення 19 червня 2015 року включно у розмірі 38 026, 18 грн, моральну шкоду у розмірі 1000 грн, витрати пов'язані з проведенням почеркознавчої експертизи, у розмірі 900,48 грн. Вирішено питання судового збору. Рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 16 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції, <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1>відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Апеляційним судом встановлено, що позивач працювала у фізичної особи - приватного підприємця ОСОБА_4 продавцем кав'ярні у кондитерському магазині «Вацак», що знаходиться у м. Рівне по вул. Соборній, 277 у період з 15 липня 2012 року по 18 вересня 2013 року без документального оформлення трудових відносин, позивач вважає, що фактичний допуск до роботи є свідченням їх наявності.

З 24 грудня 2012 року по 13 листопада 2013 року ОСОБА_2 була зареєстрована як безробітна та перебувала на обліку у Рівненському районному центрі зайнятості.

У постанові про закриття кримінального провадження від 06 липня 2015 року, постановленою слідчим СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не перебували у трудових відносинах з ПП ОСОБА_4 протягом 2012-2013 року.

Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України <http://reyestr.court.gov.ua/C:/Users/UZER/AppData/Roaming/NAU/nau:/ukr/322-08%7Cst21> трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України <http://reyestr.court.gov.ua/C:/Users/UZER/AppData/Roaming/NAU/nau:/ukr/322-08%7Cst24> передбачено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Стаття 24-1 КЗпП України <http://reyestr.court.gov.ua/C:/Users/UZER/AppData/Roaming/NAU/nau:/ukr/322-08%7Cst24-1> та Порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 8 червня 2001 року <http://reyestr.court.gov.ua/C:/Users/UZER/AppData/Roaming/NAU/nau:/ukr/z0554-01> встановлює, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.

Статтею 29 КЗпП України <http://reyestr.court.gov.ua/C:/Users/UZER/AppData/Roaming/NAU/nau:/ukr/322-08%7Cst29> до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку; визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами та проінструктувати працівника з техніки безпеки виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог апеляційний суд враховуючи вказані норми закону вірно виходив із того, що позивач не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту перебування у трудових відносинах з відповідачем, крім того, позивач отримувала в спірний період часу допомогу в центрі зайнятості по безробіттю, а тому своїх позовних вимог не довела, що є підставою для відмови у їх задоволенні.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновку суду апеляційної інстанції вони не впливають та його не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2317/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємця ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про встановлення факту трудових відносин, визнання незаконними дій відповідача щодо звільнення з роботи, виплати заробітної плати, надурочних робіт, ненадання щорічної оплачуваної відпустки, зобов'язання відповідача провести донарахування та виплату належних сум заробітної плати на день звільнення з роботи, стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час затримки виплати розрахункових коштів та відшкодування моральної шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О. Кузнєцов

і кримінальних справ