АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1361/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 46 Кузьменко В.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНовікова О. М.
суддівБондаренка С. І. , Храпка В. Д.
при секретаріВосколович Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа: ОСОБА_9 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_8, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва права власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Черкаської міської ради 09 лютого 2007 року, квартира АДРЕСА_2 належить йому на праві приватної власності. Відповідачка була зареєстрована у даній квартирі 11 грудня 2009 року під час її проживання у зареєстрованому шлюбі із сином позивача. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 жовтня 2014 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 був розірваний. З травня 2014 року відповідачка в спірному житловому приміщенні не проживає, всі свої речі з цього приміщення вона вивезла, участі в оплаті житлово-комунальних послуг та витрат на утримання будинку, в якому розташовано спірне житлове приміщення, вона не бере, добровільно знятися з реєстрації за вищеназваної адреси вона не бажає, цим самим чинить позивачу перешкоди в користуванні його власністю - спірним житловим приміщенням.

На підставі викладеного позивач просив суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. При цьому вказує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, недоведені обставини, що мають значення для справи. На думку апелянта районний суд не врахував права позивача як власника нерухомого майна.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достовірних доказів, що відповідачка ОСОБА_8 не проживає та не користується спірною квартирою без поважних причин і тому не може бути визнана такою, що втратила право користування АДРЕСА_2.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Черкаської міської ради 09 лютого 2007 року, ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_2.

11 грудня 2009 року ОСОБА_8 була зареєстрована в даній квартирі у звязку з тим, що перебувала у шлюбі з сином позивача - ОСОБА_9

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 жовтня 2014 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_8, зареєстрований 18 листопада 1995 року у відділі РАГС Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 2412, розірвано.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до Акту виданого головою УСБ «ЖБК-61» від 12.03.2015 року вбачається, що відповідачка до березня 2014 року проживала за вищезазначеною адресою, проте внаслідок того, що її вигнали з квартири та змінили замки від дверей вона позбавлена можливості проживати в ній. Це також підтверджується показами свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13.

Дослідивши всі наявні докази в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачка під час спільного проживання, являлась членом сім'ї відповідача. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є непереконливі.

В листопаді 2014 року ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, а саме даною квартирою.

Приймаючи до уваги суть позовних вимог ОСОБА_7 про позбавлення відповідачку права корстування квартирою, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст.ст. 9, 156 ЖК України сам факт припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаним приміщенням і не є підставою для виселення з цього жилого приміщення.

Відсутні також підстави застосувати до цих правовідносин ч. 2 ст. 405 ЦК України, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_8 з поважних причин, тобто не по своїй волі, вимушена була покинути разом з дочкою місце проживання.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на порушення прав позивача як власника спірної кваритири, то суд апеляційної інстанції вважає, щопередбачені ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України обмеження щодо права користування житлом та виселенні колишніх членів сім'ї власника не є порушенням права власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, ст.ст. 4, 48 Закону України «Про власність» власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце.

У цьому випадку обмеження права власника передбачені ст. 156, 157 ЖК України.

Суд першої інстанції помилклво застосував ст. ст. 71, 72 ЖК України, осківльки мова йде про спірну квартиру як об'єкт права власності. Але колегія суддіів враховуючи, що суд також в своєму рішенні послався на ст. 156 ЖК України, вважає можливим залишити рішення районного суду без змін.

Таким чином, колегія суддів дійшла переконання, що доводи апеляції не спростовують правильних висновків суду, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - вівдхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :