Справа № 667/3490/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Херсон

Комсомольський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді Скрипніка Л. А.,

за участю секретаря Собчук Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Херсонської міської ради, про визнання недійсним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Херсона,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до відповідачів, якою просила визнати недійсним договір № 32 про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Херсона, укладений між Виконавчим комітетом Херсонської міської ради та ОСОБА_1.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 10.08.2012 року між сторонами було укладено договір № 32 про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Херсона (далі Договір), предметом якого є пайова участь замовника у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфрастуктури м. Херсона у звязку із здійсненням ним реконструкції власної квартири під перукарню, що за адресою м. Херсон, Корабельний спуск, 12 кв. 19. За п. 2.2.2., 2.2.3. Договору розмір пайової участі встановлено у 9 982,40 грн., згідно рахунку до договору, які позивач повинна внести на рахунок Державного казначейства України у м. Херсоні до 01.10.2012 року. Окрім того 29.01.2014 року Комсомольським районним судом було задоволено позов Херсонської міської ради про стягнення із ОСОБА_1 суми пайового внеску за спірним договором. Проте на переконання позивача спірний Договір є недійсним оскільки в момент його вчинення не дотримано вимог ст. 203 ЦК України, а саме не встановлено обсяг дієздатності особи, яка вчиняє такий договір, а також підписи вчинені у договорі від імені позивача їй не належать. Окрім того Договір не містить повного розрахунку пайової участі позивача у розвитку інфраструктури м. Херсона, що суперечить приписам ч. 9 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Також вказує про те. що спірний Договір укладений після введення обєкту в експлуатацію, що суперечить приписам п. 1 ч. 9 ст. 49 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

У судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги повністю підтримала із викладених у позові підстав, та просила їх задовольнити на підставі поданими суду доказів.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3 у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала повністю, вказуючи на відсутність до того передбачених законом підстав.

Заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши доводи позовної заяви та перевіривши їх поданими сторонами доказами, приходжу до наступних висновків та відповідних ним правовідносин.

Так судом встановлено, що 25.04.2012 року позивачу було видано декларацію про готовність обєкта будівництва, що за адресою м. Херсон, вул. Корабельний спуск, 12 до експлуатації.

10.08.2012 року між сторонами по справі було укладено договір № 32 про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Херсона, згідно п. 1.1. якого, предметом Договору стала пайова участь позивача у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Херсона у звязку із здійсненням ним реконструкції власної квартири під перукарню, що розташована за адресою м. Херсон, Корабельний спуск, 12, кв. 19.

Згідно п. 2.2.2. Договору позивач зобовязалась сплатити кошти пайової участі у розвитку інфраструктури м. Херсона в сумі 9 982,40 грн. згідно із розрахунком (додаток1) до 01.10.2012 року на рахунок цільового фонду відкритий в Управлінні державної казначейської служби України в м. Херсоні Херсонської області № 0002 в порядку та на умовах, визначених Договором.

У Додатку № 1 до Договору розмір пайової участі позивача розраховано із урахуванням вартості реконструкції, затвердженої проектною документацією в сумі 58 000,00 грн. та розміру пайової участі Замовника в сумі 5 800,00 грн. а також базового відсотку у 0,1.

Договір підписано сторонами, що вбачається із п. 7 такого Договору.

Згідно ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 223 цього ж Кодексу правочин, який вчинила фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, за межами її цивільної дієздатності без згоди піклувальника, може бути згодом схвалений ним у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення правочин за позовом піклувальника може бути визнаний судом недійсним, якщо буде встановлено, що він суперечить інтересам самого підопічного, членів його сім'ї або осіб, яких він відповідно до закону зобов'язаний утримувати.

При цьому позивачем та його представником суду не надано жодного в розумінні ЦПК України доказу, на підтвердження підстави позову в частині не підписання ОСОБА_1 Т,Д. спірного Договору а також вчинення останньою такого Договору без наявності до того необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Окрім того згідно ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно ч. 1 ст. 216 цього ж Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Крім того згідно ч. ч. 1-3, 5, 9 ст. 40 ЦК України пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. Істотними умовами договору є: розмір пайової участі; строк (графік) сплати пайової участі; відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Крім цього статтею 40 Закону встановлено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Крім цього, відповідно до абзацу сьомого частини дев'ятої статті 40 Закону кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

При цьому Підпунктом 3 пункту 1 розділу V "Прикінцеві положення" згаданого Закону передбачено, що абзац сьомий статті 40 Закону, тобто набирає чинності з 1 січня 2013 року.

Слід також зазначити, що статтею 204 ЦПК України встановлено презумпцію правомірності правочину.

Таким чином, враховуючи не встановлення судом порушення сторонами істотних у мов договору, а також недоведеність позивачем інших підстав позову, що потягло б за собою визнання спірного правочину недійсним, суд приходить до переконання про відсутність підстав до його задоволення.

Враховуючи викладене, та керуючись ст. ст. 5, 10, 11, 60, 80, 88, 212-215, 292-295 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Херсонської міської ради, про визнання недійсним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Херсона, відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя Л.А. Скрипнік