справа № 208/6194/15-ц
№ провадження 2/208/2114/15
18 листопада 2015 р. м. Дніпродзержинськ
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого, судді Нельге Д.В.
при секретарі Севастьяновій Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку, передбаченому ч.2 ст.197 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей»,-
Позивачка звернулась до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що, від зареєстрованого шлюбу з відповідачем вони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом із нею та знаходяться її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, обов'язок батька по утриманню дітей не виконує, через що вона змушена звернутися до суду про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття дітей.
Водночас, просить суд стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 300,00 грн.
В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що підтримує позов у повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за її відсутності, і, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, що дозволило суду визнати його неявку в судове засідання з неповажних причин та, за письмовою згодою позивачки, відповідно до ст.224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Як встановлено судом в ході розгляду справи, від зареєстрованого шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, повторно виданим Баглійським відділом державної РАЦС Дніпродзержинського МУЮ у Дніпропетровській області; та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Баглійським відділом державної РАЦС Дніпродзержинського МУЮ у Дніпропетровській області.
Батьком неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вищезазначених свідоцтвах про народження зазначено відповідача - ОСОБА_2.
На момент розгляду справи домовленості між батьками дітей щодо їх утримання - не досягнуто.
Згідно довідки про склад сім'ї № 000969045, наданої ТОВ «Інфо-Ком» 31.08.2015р., неповнолітні: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, де мешкають разом із матір'ю - позивачкою ОСОБА_1
Доказів щодо стягнень з відповідача аліментів на утримання інших дітей, непрацездатної дружини, батьків - матеріали справи не містять.
Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно ч. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісяця.
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, та, встановивши в ході розгляду справи, що, дійсно мають місце обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд, з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України, дійшов висновку, що, позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесених останньою витрат на правову допомогу - суд дійшов наступного висновку.
Згідно роз'яснень, наданих у п.48 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014р., підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу позивач, при розгляді справи «Про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей», надала суду довідку від 17.08.2015р., згідно якої позивачем сплачено 300,00 грн. за складання адвокатом Бундюк Є.В. позовної заяви «Про зняття з реєстраційного обліку».
Вивчивши зміст вказаної довідки, суд дійшов висновку, що, надана позивачем довідка не є належним та допустимим доказом, що підтверджує сплату позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 300,00 грн. по даній цивільній справі. Крім того, надана позивачем довідка є неналежним документальним підтвердженням факту внесення грошових коштів у касу адвоката та сплати суми гонорару. Вказана обставина, в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесених позивачем витрат на правову допомогу.
Водночас, приймаючи до уваги, що, позивач звільнена від сплати судового збору, суд, відповідно до вимог, встановлених ст.88 ЦПК України, вважає необхідним стягнути судові витрати на користь держави з відповідача, у розмірі, встановленому ст.4 ЗУ «Про судовий збір» від 08.07.2011р.
На підставі викладеного, з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України, керуючись ст.ст. 3-5, 10, 15, 60, 110, 208, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 180, ч.3 ст.181, 182, 183, 191 СК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягувати аліменти зі ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, на утримання дітей, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.08.2015 року до повноліття дітей, на користь матері, ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_6, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення по справі в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
В решті позову - відмовити.
Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНН НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь держави судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Нельга Д. В.