Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2962/15 Головуючий у 1 інстанції: Скляр С.Ю.
Єдиний унікальний №319/1360/14 Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Каракуши К.В.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Куйбишевська районна державна адміністрація Запорізької області про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

У позові зазначав, що в період шлюбу з 14 березня 2007 року по 28 жовтня 2014 року ними за спільні кошти придбано житловий будинок по вул. Крупської, 32 смт. Куйбишеве, автомобіль НОМЕР_1, причіп бортовий УВН 810080 р.н. НОМЕР_3, побутову техніку та меблі.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного будинку, виділити йому автомобіль з причепом, решту частину майна залишити за відповідачем.

Заперечуючи проти первісного позову, ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

У зустрічному позові зазначала, що в період шлюбу ними придбано майно: житловий будинок, причеп та частину меблів. Спірний будинок був придбаний за рахунок коштів батька позивачки на підставі договору позики.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд визнати спільно набутим борг у розмірі 120 000 грн. спільною сумісною власністю сторін, покласти на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обов'язок по поверненню в рівних долях спільно набутого боргу в розмірі 120 000 грн., відступити від засад рівності часток колишнього подружжя та визнати за нею право власності на спірний житловий будинок, виділити їй меблі, відповідачу виділити причіп та грошові кошти в сумі 4050 грн.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 березня 2015 року позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності, за кожним в рівних частках - по 1/2 (одній другій) частині, на житловий будинок зі всіма будівлями та господарчими спорудами, а саме житловий будинок житловою площею 36,5 (тридцять шість цілих п'ять десятих) квадратних метрів, загальною площею 64,4 (шістдесят чотири цілих чотири десятих) квадратних метрів літера "А", прибудову літера "а", веранду літера "а1", літню кухню літера "Б", сарай літера "В", погріб №3, сарай літера "Д", душ літера "Е", огорожу №1, замощення №2, вбиральню літера "Г", який розташований на земельній ділянці площею 0,1500 га (кадастровий номер НОМЕР_4) та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У власність ОСОБА_4 виділено наступне рухоме майно: причіп бортовий марки УВН 810080, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, вартістю 3 168, 99 грн., грошові кошти в сумі 4 050 грн., а всього рухомого майна на суму 7 218, 99 грн.

У власність ОСОБА_3 виділено наступне рухоме майно: меблевий набір, вартістю 2 000 (дві тисячі) гривень, кухонну стінку, вартістю 1 500 (одна тисяча п'ятсот) гривень, м'які меблі, вартістю 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень, а всього рухомого майна на суму 5 900 (п'ять тисяч дев'ятсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію у різниці вартості поділеного спільного рухомого майна у розмірі 1 318,99 грн.

В іншій частині первісного позову та зустрічного позову, - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 різницю судових витрат у розмірі 312,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в сумі 495,63 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині поділу житлового будинку і боргу в розмірі 120 000 грн. та ухвалити нове рішення про задоволення її зустрічних позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення апелянта та заперечення представника позивача ОСОБА_4, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що сторони з 14 березня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2014 року (а.с.52-54).

За період шлюбу за спільні грошові кошти ними придбано житловий будинок №32 по вул. Крупської, смт. Куйбишеве, Куйбишевського району Запорізької області вартістю 68 023 грн., причіп бортовий УВН 810080 р.н. НОМЕР_3 НОМЕР_5, вартістю 3 168 грн. 99 коп., меблі, а саме, меблевий набір, вартістю 2 000 грн., м'які меблі, вартістю 2 400 грн., кухонну стіну, вартістю 1 500 грн. (а.с.8-13,20-24). Крім того, на праві спільної сумісної власності подружжя сторонам належать грошові кошти в сумі 4 050 грн. (а.с.68-70).

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_3 просила суд визнати спільно набутим борг у розмірі 120 000 грн. спільною сумісною власністю сторін, покласти на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обов'язок по поверненню в рівних долях спільно набутого боргу в розмірі 120 000 грн., відступити від засад рівності часток колишнього подружжя та визнати за нею право власності на спірний житловий будинок, виділити їй меблі, відповідачу виділити причіп та грошові кошти в сумі 4050 грн.

Заперечуючи проти зустрічного позову ОСОБА_4 зазначав, що ОСОБА_3 у своїй зустрічній позовній заяві визнає, що будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами є спільною сумісною власністю подружжя. Про те, що вона особисто взяла позику у свого батька у розмірі 120 000 грн. для купівлі будинку в інтересах сім'ї він дізнався після отримання зустрічної позовної заяви. Згоди на позику він не давав (а.с.82,83).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України року від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України).

Отже, законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі і обов'язок з доведення тієї обставини, що майно придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Суд повно і всебічно дослідив обставини справи, пояснення та заперечення сторін, дав належну оцінку всім наданим доказам у їх сукупності та встановив, що відповідно до вимог ст. 65 СК України ОСОБА_4 давав згоду на придбання спірного нерухомого майна в інтересах сім'ї і набуте майно - житловий будинок №32 по вул. Крупської, смт. Куйбишеве, Куйбишевського району Запорізької області є спільною сумісною власністю подружжя. Ці обставини не заперечуються ОСОБА_3

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 та визнав за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності, за кожним в рівних частках - по 1/2 (одній другій) частині, на спірний житловий будинок зі всіма будівлями та господарчими спорудами вартістю 68 023 грн.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду, що правові підстави в розумінні ч. 2 , ч. 3 ст.70 СК України для збільшення частки у спільному майні подружжя відсутні.

Щодовизнання спільно набутим борг у розмірі 120 000 грн. спільною сумісною власністю сторін та покладення на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обов'язок по поверненню в рівних долях спільно набутого боргу в розмірі 120 000 грн., суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, крім боргової розписки на отримання у свого батька зазначених коштів та товарних чеків на придбання будівельних матеріалів, не надала суду жодних письмових доказів про те, що спірний житловий будинок був придбаний саме за ці кошти. Також, вбачається, що відсутні докази про сплату нею боргу в період шлюбу. До того ж, ОСОБА_4 зазначає, що йому не відомо було про борг, при придбані будинку питання про позику грошових коштів не обговорювалося, згоди на позику він не давав.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_4 був безробітній, доходів не мав, тому він не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, спростовуються матеріалами справи. Зокрема, згідно даних Державного реєстру фізичних осіб та податкового розрахунку по формі 1ДФ за період з 01 січня 2007 року по 30 вересня 2014 року ОСОБА_4 був працевлаштованою особою, джерелом його доходу була отримувана заробітна плата, а тому він був у змозі дбати про матеріальне забезпечення сім'ї.

Інші доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а полягають лише в переоцінці доказів, які належним чином перевірені і оцінені судом першої інстанції і не доводять порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права.

В іншій частини рішення суду не оскаржувалося і судом не переглядалося.

Враховуючи викладене, рішення суду відповідає матеріалам справи та закону. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 березня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: