Справа № 203/1788/15-ц
Провадження № 2/0203/722/2015
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Цекместрук Є.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_1 предявив через суд зазначений позов до приватного нотаріуса Дніпропетровського МНО ОСОБА_2 на предмет відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок порушення при вчиненні нотаріальних дій вимог ст.ст. 5, 7, 43 Закону України «Про нотаріат», оскільки 29 листопада 2001 року відповідач посвідчив договір купівлі-продажу квартири №31 в будинку №20-А у м. Дніпропетровську, що належала згідно свідоцтва про право власності від 22 листопада 2001 року неповнолітньому позивачу, його матері ОСОБА_3 і брату ОСОБА_4, за довіреністю від 26 жовтня 2001 року, оформленою від імені неповнолітнього позивача без встановлення його особи і на підставі неіснуючого рішення виконкому Кіровської райдари м. Дніпропетровська від 16 листопада 2001 року №301/19 «Про продаж квартири ОСОБА_3С.», у зв?язку з чим в подальшому рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2010 року договір купівлі-продажу від 29 листопада 2001 року між ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 визнано недійсним, в задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї квартири ОСОБА_5 ОСОБА_6 відмовлено, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2011 року у вилученні квартири у ОСОБА_6 відмовлено, так само відмовлено і в позові до ОСОБА_7 про стягнення з нього вартості 1/3 частини квартири рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2012 року, а також до виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради про стягнення з місцевого бюджету вартості частини квартири згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 06 липня 2006 року в сумі 64207,30 грн., у зв?язку з чим він позбавлений і єдиного житла, і можливості отримати кошти за останнє в розмірі вартості 1/3 частини з вини нотаріуса, який незаконно посвідчив вказані угоди з відчуження житла неповнолітнього, тому позивач просив суд стягнути з приватного нотаріуса Дніпропетровського МНО ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду в сумі 64207,00 грн.

В судовому засіданні позивач, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, направивши письмові заперечення, у яких позов не визнав в повному обсязі з тих підстав, що посвідчені ним довіреності за якими посвідчений договір купівлі-продажу 29 листопада 2001 року скасовані не були, сторонами угоди подано рішення виконкому про дозвіл на відчуження квартири та розрахунок проведений повністю під час укладення угоди, тому нотаріус не несе відповідальності, якщо особа, що звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії подав неправдиву інформацію та недійсні або підроблені документи, у зв?язку з чим відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, перевіривши доводи позовів в межах заявлених вимог, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та її синам ОСОБА_4 і неповнолітньому на той час ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 22 листопада 2001 року.

29 листопада 2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 посвідчено договір купівлі-продажу вказаної квартири між продавцями ОСОБА_3, ОСОБА_1, від імені яких діяв за дорученням від 26 жовтня 2001 року ОСОБА_7, а також ОСОБА_4, від імені якого діяв на підставі доручення ОСОБА_8 та покупцем ОСОБА_5 (а.с.7,8).

При оформленні вказаного договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_5 в нотаріальну контору нотаріусу подано рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 16 листопада 2001 року №301/29 про надання ОСОБА_3 згоди на продаж спірної квартири від імені неповнолітнього ОСОБА_1, проте таке рішення фактично не приймалось, а інше рішення виконкому про надання згоди ОСОБА_3 на продаж спірної квартири від 21 грудня 2001 року було скасовано рішенням Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради ХХІV скликання Х сесії від 06 серпня 2004 року №154/04 за протестом прокурора, як прийняте на підстав підроблених документів.

Зазначені обставини встановлені рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2010 року, яке стало остаточним у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, виконавчого комітету Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири, визнання права власності та стягнення матеріальної та моральної шкоди (а.с.17-18).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаним рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2010 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2007 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири, визнання права власності, виселення, вирішення питання реєстрації в квартирі, стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми скасовано; задоволено частково позов ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 і визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 29 листопада 2001 року між ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 і ОСОБА_5; в задоволенні решти позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 10 січня 2002 року, визнання права власності, виселення, вселення, вирішення питання реєстрації в квартирі, стягнення сум відмовлено. В решті рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2007 року, залишене без змін рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2008 року, в частині відмови ОСОБА_9 у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14 лютого 2001 року, перевід прав покупця, виселення, вселення, вирішення питання реєстрації в квартирі, а також рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2008 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про розірвання договору майнового найму АДРЕСА_4, стягнення плати за договором найму і за комунальні послуги, залишене без змін ухвалою Верховного Суду України від 30 вересня 2009 року (а.с.17-18).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2014 року, що набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_10, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про стягнення вартості квартири (а.с.70-71).

Вказаним рішенням встановлено, що «…в матеріалах справи є розписки від 30 листопада 2001 року, складені від імені ОСОБА_3, яка також діяла в інтересах малолітнього ОСОБА_1, та від імені ОСОБА_4, згідно яких ОСОБА_3 отримала від продажу спірної квартири кошти в сумі 21200,00 грн., які вона отримала за себе та за свого неповнолітнього на той час сина ОСОБА_1, а ОСОБА_4 отримав за свою частину квартири 10000,00 грн. Вказані розписки не були визнані недійсними, а тому вони є чинними й на теперішній час. Таким чином, фактично позивачі вже отримали кошти за належну їм квартиру, у зв?язку з чим у суду відсутні підстави для стягнення з відповідачки вартості квартири АДРЕСА_1 в сумі 192622,00 грн. на підставі ст.ст. 48, 440 ЦК УРСР в редакції, яка діяла на час виникнення спору...».

У звязку з тим, що у даній справі беруть участь особи, які брали участь у розгляді місцевими судами вказаних справ, зокрема, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_10 і стосовно яких встановлені обставини недійсності договору купівлі-продажу 29 листопада 2001 року спірної квартири і отримання продавцями за продаж квартири суми в розмірі 30210,00 грн., ці рішення суду мають преюдиційне значення для розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про нотаріат» в редакції, що діяла на час укладення 29 листопада 2001 року оспореної угоди купівлі-продажу квартири, шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій або недбалості приватного нотаріуса, відшкодовується в повному розмірі.

Статтею 28 Закону у цій редакції передбачено, що для забезпечення відшкодування заподіяної шкоди протягом строку, встановленого частиною четвертою статті 24 цього Закону, приватний нотаріус зобов'язаний укласти з органом страхування договір службового страхування або внести на спеціальний рахунок у банківську установу страхову заставу. Страхова сума або страхова застава встановлюються у розмірі стократної мінімальної заробітної плати. У разі витрачання коштів на відшкодування заподіяної шкоди приватний нотаріус зобов'язаний протягом одного року поповнити страхову заставу до встановленого розміру. Розмір заподіяної шкоди визначається за згодою сторін або в судовому порядку.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 440 ЦК УРСР, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин 29 листопада 2001 року, шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР.

Той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини.

Шкода, заподіяна правомірними діями, підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом.

При цьому, суд виходить з того, що відповідно до ст. 440 ЦК УРСР шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Разом з тим, дії відповідача при посвідченні договору купівлі-продажу 29 листопада 2001 року незаконними не визнані, відповідні вимоги позивачем не заявлялися, а вказана угода визнана судом недійсною відповідно до ст. 48 ЦК УРСР з підстав недодержання вимог ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» у зв?язку з наданням нотаріусу рішення виконкому про дозвіл на продаж квартири, яке у дійсності не приймалося, а не з підстав укладення угоди неповнолітньою особою, недієздатною чи особою, яку нотаріусом не встановлено згідно ст. 43, 44 Закону України «Про нотаріат». При цьому, преюдиціними судовими рішеннями встановлено, що продавці ОСОБА_3 від свого імені і від імені неповнолітнього ОСОБА_1, а також ОСОБА_4 кошти у розмірі ринкової вартості квартири в сумі 30210,00 грн. отримали, довіреності від 29 травня 2001 року та 26 жовтня 2001 року, посвідчені відповідачем, на підставі яких укладалась спірна угода недійсними не визнані і протягом строку дії не скасовані, а відтак, за розгляду справи судом не встановлена вина нотаріуса у заподіянні шкоди, неправомірність його дій, а так само безпосередній причинний зв?язок між діями відповідача та шкодою, зважаючи на отримання продавцями спірної квартири коштів за її продаж з урахування тих обставин, що мати позивача - ОСОБА_3 діяла при отриманні коштів за квартиру як законний представник свого неповнолітнього сина, тому належить визнати, що позивачу сплачені кошти за частку у праві власності на квартиру.

Доводи позивача про те, що нотаріус в порушення вимог ст. 55 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні довіреності від 26 жовтня 2001 року на розпорядження квартирою №31 по вул. Будівельників, 20-А у м. Дніпропетровську не витребував документ, що підтверджує право власності на цю квартиру, діючи таким чином незаконно, суд до уваги не приймає, оскільки посвідчення довіреності відповідно до ст. 64, 65 ЦК УРСР не вимагало представлення правовстановлюючих документів на обєкт щодо якого уповноважувалась на представництво особа, як і не вимагав цього Закон України «Про нотаріат», а ст. 55 цього Закону передбачала подання нотаріусу правовстановлюючих документів на нерухоме майно виключно при посвідченні угоди з відчуження такого майна.

Також суд звертає увагу, що при вирішенні спору підлягають застосуванню норми матеріального закону, які були чинними і регулювали спірні правовідносини на час їх виникнення, тобто станом на 29 листопада 2001 року, а не ті, які є чинними на час звернення до суду, зокрема, і норми ст. 1166 ЦК України на підставі яких звернувся позивач.

Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, оцінивши зібрані докази кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозвязку на предмет належності, допустимості, достатності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

За правилами с. 88 ЦПК України судові витрати належить покласти на позивача та враховуючи що останній при подачі позову судовий збір не сплатив, останній підлягає стягненню при ухваленні рішення в сумі 642,07 грн. (64207,00 х 1% = 642,07 грн.).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-64, 209, 214, 215, 218, 222, 88 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий О.В. Колесніченко