Справа № 755/6463/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2015 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики на загальну суму 560 000,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн., що є предметом позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що 15 грудня 2011 року позивач позичила відповідачу грошові кошти в сумі 560000,00 грн., які відповідач зобов'язувався повернути протягом трьох місяців, на підтвердження факту отримання грошових коштів відповідач надав власноручно написану боргову розписку, однак відповідач свої зобов'язання не виконав, в строк визначений у борговій розписці, грошові кошти позивачу не повернув, неодноразові звернення позивача з вимогою повернути кошти залишилось без належного реагування з боку відповідача. 25 грудня 2014 року відповідач надав позивачу нотаріально посвідчену заяву, якою підтвердив факт отримання у позивача грошових коштів в сумі 560 000,00 грн. та зобов'язувався повернути кошти до 31 грудня 2014 року, незважаючи на визнання боргу відповідач свої зобов'язання не виконав, всі звернення позивача повернути борг та вирішити питання в досудовому порядку виявились марними, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду, тому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики на загальну суму 560 000,00 грн., що є предметом позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, пояснив, що дійсно 15 грудня 2011 року відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 560000,00 грн., які зобов'язувався повернути протягом трьох місяців, однак в силу певних життєвих обставин та тяжкого матеріального становища не зміг виконати свої зобов'язання та не повернув кошти позивачу. На прохання позивача, 25 грудня 2014 року відповідач писав заяву про визнання боргу перед позивачем у сумі 560000,00 грн., які зобов'язувався повернути до 31 грудня 2014 року. Відповідач визнає факт невиконання перед позивачем зобов'язань перед позивачем в частині повернення коштів не виконав, на даний час не має змоги повернути кошти, але не відмовляється погасити борг в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 15 грудня 2011 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 560 000,00 грн., що на момент отримання становило еквівалент 70000,00 доларів США, які зобов'язувався повернути протягом трьох місяців, факт отримання грошових коштів підтверджується письмовою розпискою, яка датована 15 грудня 2011 року, та в оригіналі зберігається у позивача. (а.с.6)

Згідно ч.2 ст.1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. (ч.1 ст.1047 Цивільного кодексу України)

Виходячи з положень ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно положень частини першої статі 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порядку ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. (ч.1 ст.1051 Цивільного кодексу України)

При цьому, за змістом ч.2 ст.1051 Цивільного кодексу України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не можу ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами. (ч.2 ст.58, ст.59 Цивільного процесуального кодексу України)

Під час розгляду судової справи, позивач визнав факт підписання ним особисто договору позики, який оформлено у формі боргової розписки, яка датована 15 грудня 2011 року, та отримання від позивача коштів у сумі 560 000,00 грн., ці обставини підтверджено відповідачем шляхом оформлення нотаріально посвідченою заявою датованою 25 грудня 2014 року.

Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що правова природа договору та визначені в договорі істотні умови договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду відповідача, в той же час неможливість виконання грошового зобов'язання не звільняє від відповідальності боржника, а враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору є саме отримання грошових коштів з метою задоволення власних потреб відповідача, при цьому позивач належним чином виконав договірні зобов'язання в частині передачі грошових коштів, тобто кожна із сторін була вільною в укладенні договору та досягла бажаного при його укладені.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню в повному обсязі, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 560 000,00 грн.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд, виходячи із суми вимог майнового характеру, які підлягають задоволенню, присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн. 00 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, та підтверджується залученим до справи оригіналом платіжного документа. (а.с.1)

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 174, 208, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 560 000,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн. 00 коп., в всього на загальну суму 563 654 (п'ятсот шістдесят три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн.00 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення.

С у д д я