Ухвала

іменем україни

18 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,

Завгородньої І.М., Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 27 лютого 2015 року,

встановила:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами договору від 25 вересня 2008 року, укладеного між Банком та ОСОБА_3, останній отримав кредит у розмірі 7 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Невиконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором призвело до утворення заборгованості, яка станом на 30 червня 2014 року склала 9 195,23 грн та добровільно сплачена не була.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 4 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 27 лютого

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість по кредитному договору від 25 вересня 2008 року в розмірі 9 195,23 грн, що складається з: 2 722,64 грн заборгованості за кредитом; 3 549,13 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 009,40 грн заборгованості по комісії за користуванням кредитом, 500 грн штрафу (фіксована частина), 414,06 грн штрафу (процентна складова) та 365,40 грн витрат по сплаті судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що відповідачем особисто підписана заява позичальника, чим він засвідчив свою обізнаність про умови надання споживчого кредиту, а також погодився з тим, що згідно п. 5.12 Умов та правил надання споживчого кредиту фізичним особам, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю у 5 років. Оскільки позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з нього.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 25 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір у вигляді встановленого ліміту в розмірі 7 600 грн на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30 % річних на суму залишку заборгованості по кредиту.

Указаний кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з умовами кредитного договору його складовою є Умови та правила надання банківських послуг.

Відповідач не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в нього перед Банком виникла заборгованість.

З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_3 Банк звернувся до суду 22 жовтня 2014 року.

Стороною у спорі заявлено вимогу про застосування позовної давності.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Вирішуючи спір, апеляційний суд, погоджуючись із доводами позивача щодо застосування п'ятирічної позовної давності, не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме на ці Умови та правила надання споживчого кредиту погодився відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, дійшли до передчасного висновку про те, що позовна давність не спливла.

Слід зауважити, що в редакції доданих до позовної заяви Умов та правила надання банківських послуг відсутній п. 5.12, на який посилався апеляційний суд, підпису позичальника дані Умови не містять.

Викладене свідчить про те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи апеляційним судом не встановлені, рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 213, 316 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для його скасування, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 27 лютого

2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

Ю.Г. Іваненко

І.М. Завгородня

О.В. Умнова