№ 2-613/12
№ 2/207/41/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

судді: Литвинчука В.П.,

при секретарі: Єрмаковій Н.П.,

з участю адвоката: Стребіж А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпродзержинську справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Обласне комунальне підприємство "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації", Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 17 лютого 2010 року, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, з подальшим виключенням реєстрових записів; визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 05 березня 2010 року, укладеному між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з подальшим виключенням реєстрових записів; визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 27 грудня 2013 року, укладеному між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, з подальшим скасуванням такої реєстрації; витребування домоволодіння АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 та усунення перешкод у здійсненні права власності подружжям шляхом виселення ОСОБА_7; визнання права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_1;

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

У січні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_1; визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_5; витребування нерухомого майна, домоволодіння АДРЕСА_1, з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 та усунення перешкод у здійсненні права власності подружжя шляхом виселення ОСОБА_6 /т.1, а.с.153-159/.

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 доповнила і змінила предмет позову: просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6; просила суд витребувати нерухоме майно у складі житлового будинку АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 та усунення перешкод у здійсненні права власності подружжя шляхом виселення ОСОБА_6 /т.2, а.с.106-108/.

У лютому 2015 року ОСОБА_4 уточнила позовні вимоги: просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7; просила суд витребувати нерухоме майно, домоволодіння АДРЕСА_1, з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 та усунення перешкод у здійсненні права власності подружжя шляхом виселення ОСОБА_7 /т.2,а.с.198-200/.

ОСОБА_2 та її представник у судове засідання не з*явились. Представник ОСОБА_2 подав суду заяву /т.3, а.с.215/, у якій просив суд розглянути справу у його та ОСОБА_2 відсутність. Первісний позов підтримують та просять його задовільнити, а у задоволенні зустрічного - відмовити.

У пред*явленому позові, поданих суду запереченнях та письмових поясненнях ОСОБА_2 /т.3., а.с.217-218/ на зустрічний позов її представник, ОСОБА_8, вказав, що житловий будинок АДРЕСА_1 збудовано за власні кошти позивачки за первісним позовом. Позивачка, збираючись на роботу за кордон, не могла бути присутньою при оформленні документів на земельну ділянку. Тому земельна ділянка площею 0,0900 га для будівництва житлового будинку з господарськими будівлями була надана її сину, відповідачу ОСОБА_3 Згідно розписок, позивачкою на будівництво будинку у період з 2002 року по 2005 рік сину було надано 187.000 гривень. В цей період відповідачі перебували на її частковому утриманні. З 30 грудня 1997 року син був безробітним. З травня 2006 року відповідачі стали мешкати окремо: син з нею, а ОСОБА_4 зі своїми батьками. Згідно договору підряду, будівництво було закінчено 31 червня 2006 року. Оплату підряднику особисто здійснювала позивачка, коли знаходилася на території України. Крім підготовчих будівельних робіт, основна частина будівництва відбувалась після припинення її сином шлюбних стосунків з ОСОБА_4 Вказав, що докази, на які посилається ОСОБА_4 у зустрічному позові, є неналежними та фіктивними. У наданих ОСОБА_4 квитанціях не вказано для чого купувались будівельні матеріали, куди вони доставлялись, а у деяких не вказано на кого вони виписані. Відсутні будь-які документи, які засвідчували б право власності її сина чи невістки на земельну ділянку та будинок, який на ній побудований. Тому земельна ділянка та будинок не можуть бути віднесені до спільного майна подружжя. Вказав, що судом вже розглядалась справа про розподіл майна між відповідачами і був встановлений обсяг майна подружжя, який підлягав розподілу. В цей обсяг спірний будинок не ввійшов. Тому відповідачі самі визнали відсутність будь-яких майнових прав на спірний будинок або на будівельні матеріали, придбані до закінчення ведення спільного господарства. Тому зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають. Син позивачки у 2009 році відмовився переоформити на матір земельну ділянку і тому позивачка не мала можливості ввести будинок в експлуатацію. На час звернення до суду житловий будинок був добудований на 100%, що стверджується висновком ТОВ "Агенство незалежних експертиз" і, згідно технічного висновку № 98/ТЗ від 28 вересня 2009 року, Державного проектного інституту "Дніпродзержинськцивілпроект", житловий будинок відповідає діючим будівельним, пожежним та санітарним нормам. На момент припинення відповідачами шлюбних стосунків у травні 2006 року ні будинку, ні об*єкту незавершеного будівництва не існувало. Він з*явився лише у червні 2009 року після прийняття його у підрядника. 17 лютого 2010 року, продавши будинок ОСОБА_5, позивачка правомірно розпорядилась належним їй майном, тому, що мала всі документи на будинок. ОСОБА_5 на законних підставах набув право власності на житловий будинок і у подальшому законно використав своє право щодо його відчуження. Підстави для визнання угоди недійсною відсутні. Просить первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного - відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_9, пред*явлений первісний позов визнала. Не заперечувала проти його задоволення. Зустрічного позову не визнала та пояснила, що земельна ділянка під забудову будинку відповідачу за первісним позовом була виділена, коли він перебував у шлюбі. ОСОБА_3 від своєї матері, позивачки за первісним позовом, отримав 187.000 гривень у період з 2001по 2005 р.р. та здійснював підготовчі будівельні роботи. Сімейні стосунки відповідачами були припинені у травні 2006 року, шлюб був розірваний 10 січня 2012 року. Основні роботи з будівництва були розпочаті у 2007 році після припинення відповідачами сімейних стосунків. Рішенням суду за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 було визнано право власності на квартиру. Тому відповідачами, подружжям, був встановлений обсяг майна подружжя, який підлягав розподілу. В цей обсяг незавершене будівництво - будинок не ввійшов. Тому відповідачі самі визнали відсутність будь-яких майнових прав на спірний будинок. Визнання права власності на незавершене будівництво чинним законодавством не передбачено. Відповідно до чинного законодавства особа вважається власником матеріалів, які використовувались при будівництві. Відповідачі не мали ніяких документів щодо права власності на земельну ділянку чи на об*єкт незавершеного будівництва. Тому будинок не може бути спільним сумісним майном подружжя Надані ОСОБА_4 докази є неналежними та фіктивними. ОСОБА_4 не надала документів про купівлю будівельних матеріалів та їх використання при будівництві, про отримання грошей для будівництва від інших осіб. У наданих ОСОБА_4 суду фотографіях не вказано час у який вони були зроблені. Позивачка за первісним позовом набула право власності на будинок законним шляхом тому, що будинок був побудований за її гроші і вона мала право його відчужувати. Станом на 2009 рік позивачка мала технічний паспорт на будинок. Вся кошторисна документація на будівництво оформлена на позивачку за первісним позовом.

Представник відповідачки за первісним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_10, пред*явленого позову не визнав. Підтримав зустрічний позов та пояснив, що відповідачі за первісним позовом шлюб уклали 25 жовтня 1997 року. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей. У 2001 році відповідачам для будівництва будинку для сім*ї була виділена земельна ділянка площею 0,09га. по АДРЕСА_1. Відповідачами було розпочато будівництво. Всі документи були оформлені на чоловіка, ОСОБА_3 Протягом 2001-2006р.р. будівництво будинку відповідачами було виконано на 73%. Для будівництва вони використовували спільні кошти та заощадження відповідачки. Також для будівництва відповідачка позичала гроші у своєї сестри та батьків. Із-за погіршення сімейних стосунків у 2006 році ними будівництво було припинено і вони стали проживати окремо. У 2011 році відповідачці стало відомо про порушення її права, що позивачкою та чоловіком вона з дітьми була позбавлена права власності на вказаний будинок, що заочним рішенням суду від 03 грудня 2009 року право власності на будинок було визнано за ОСОБА_2, її свекрухою, матір*ю її чоловіка, яка вказаний будинок 17 лютого 2010 року продала ОСОБА_5, який, в свою чергу, 05 березня 2010 року, продав будинок ОСОБА_6 Вказав, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, подружжю. Відповідачці також стало відомо, що, нібито-то, позивачка за первісним позовом позичила своєму сину, а чоловіку відповідачки, 172.000 гривень для будівництва. Вказав, що розписки надані позивачці ОСОБА_3 не є належними доказами. Грошей у борг відповідачі не брали. Будь-яких інших доказів стосовно позики грошей, окрім розписок, немає. Між подружжям, відповідачами, та позивачкою ніякої домовленості щодо спільного будівництва будинку не існувало і позивачка не мала права відчужувати будинок. Для укладення договору позики необхідна була згода ОСОБА_4 Такої згоди ОСОБА_4 чоловіку не надавала. Позивачка не мала права відчужувати будинок, який є незавершеним будівництвом. Відповідачка купувала матеріали для будівництва. Просить зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні первісного відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_4, ОСОБА_11, позов ОСОБА_2 не визнала. Підтримала зустрічний і пояснила, що документи про надання земельної ділянки для забудови знаходились у ОСОБА_4 Яким чином, ці документи виявились у ОСОБА_3 невідомо. Позивачка зі своїм сином, відповідачем, вирішили обікрасти відповідачку. Позивачка ніколи за кордоном не була і наміру їхати працювати за кордон не мала та з червня 2001 року по червень 2003 року працювала у ВАТ "ДніпроАзот" і мала невелику зарплату. Розписки, надані позивачкою суду, написані позивачкою в один і той же день і у них не вказано для будівництва якого будинку син у матері позичає гроші. Позивачкою не надано доказів, що нею дійсно сплачені гроші згідно укладеного договору на будівництво. Позивачка сказала неправду, що будинок будівництвом закінчений. Між відповідачами за первісним позовом та позивачкою не існувало договору на будівництво будинку і позивачка ніколи не була членом сім*ї відповідачів. Позивачка вдова, людина похилого віку, пенсіонерка, отримує незначну пенсію, грошей ніколи не мала і ніколи не мала ніяких інших доходів. Покупці: ОСОБА_5 - чоловік рідної сестри ОСОБА_2, ОСОБА_6 - кума друзів ОСОБА_3, а ОСОБА_7 - мати співмешканки ОСОБА_3 Всі ці особи зацікавлені у розгляді справи на користь ОСОБА_3 і його матері. Будинок відчужувався, щоб складніше було витребувати його з чужого незаконного володіння, щоб був, на думку ОСОБА_2, добросовісний набувач. Будівництво здійснювалось 2001-2004р.р. У 2006 році у будинку були вставлені тільки вікна. У будинку відсутнє тепло-водо-газо постачання, будинок знаходиться у занедбаному стані: не проведені внутрішні роботи, не повністю встановлено перекриття і будинок непридатний для проживання. У 2007 році ніякі будівельні роботи не проводились. Будинок є незавершеним будівельним об*єктом і був побудований за сімейний бюджет ОСОБА_3 та ОСОБА_12 Позивачка на будівництві не була присутньою. З моменту укладення шлюбу і до травня 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали по Білоруському проїзду 1-65 у м. Дніпродзержинську. Їх утримували батьки ОСОБА_4 і ОСОБА_3 працював неофіційно. У задоволенні позову просить відмовити, задовільнивши зустрічний.

Представник відповідачки ОСОБА_6, ОСОБА_13, позовні вимоги за первісним позовом просив вирішити на розсуд суду. Зустрічних позовних вимог не визнав та пояснив, що ОСОБА_6 є добросовісним набувачем будинку АДРЕСА_1. Будинок нею був придбаний у ОСОБА_5 та договір купівлі-продажу був нотаріально посвідчений.

Представник відповідачки ОСОБА_7, адвокат Стребіж А.О., зустрічного позову не визнала та пояснила, що докази за зустрічним позовом є неналежними. Із рішення суду вбачається, що сторони спільне проживання припинили у 2006 році. Відсутні докази, що нерухоме майно було придбано у період шлюбу. З 2004 року право власності набувається після реєстрації нерухомого майна у Реєстраційній службі та з моменту прийняття до експлуатації у особи, яка створила це майно. Позивачка за зустрічним позовом навіть на сьогодні не вважає будинок завершеним будівництвом. Позивачка не надала доказів, що станом на 2004-2006р.р. нею були отримані правовстановлюючі документи. Окрім того, судом вже розглядався позов ОСОБА_4 про розподіл майна. Тому у задоволенні позову необхідно відмовити з тих підстав, що спір про розподіл майна судом вже вирішений, що ОСОБА_4 не була стороною при укладенні договорів купівлі-продажу, що нею не надано доказів, що вона власник майна. Власником майна у 2010 році була ОСОБА_2 і мала право продавати будинок. При укладенні договору купівлі-продажу ОСОБА_7 повідомили, що спору стосовно будинку та заборони на продаж будинку немає. У задоволенні позову просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з*явився. Судом про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки у судове засідання не повідомив. Тому суд вважає можливим розглядати справу у його відсудність.

Представники 3-х осіб: Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області у судове засідання також не з*явились. Причини неявки суду не повідомили. Суд також вважає можливим розглядати справу у відсутність їх представників.

Представник 3-ї особи: Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» подав суду заяву, у якій просив розглядати справу у відсутність їх представника.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що у задоволенні первісних позовних вимог необхідно, задовольнивши зустрічний позов.

Так, із матеріалів справи вбачається, що сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шлюб уклали 25 жовтня 1997 року /т.1, а.с.52/. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_2, /т.1, а.с.50-51/.

Рішенням суду від 10 січня 2012 року їхній шлюб був розірваний /т.2, а.с.18/. Із рішення суду вбачається, що сторонами, зі слів ОСОБА_3, шлюбні стосунки були припинені у травні 2006 року.

Згідно зі ст. 60 СК України: "Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя."

У судовому засіданні було встановлено, що земельна ділянка площею 0,0900 га по АДРЕСА_1 рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради № 199 від 17 травня 2001 року була надана ОСОБА_3, чоловіку ОСОБА_4, для будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по проекту забудови, узгодженому управлінням головного архітектора /т.1, а.с.9-11/. Вказане також стверджується довідкою № 1/08-270/1 від 23 липня 2009 року, виданою Управлінням Держкомзему у м. Дніпродзержинську /т.1, а.с. 12/.

У судовому засіданні також було встановлено, що відповідачами за первісним позовом протягом 2001-2006р.р. будівництво будинку було виконано на 73%. та що з позивачкою за первісним позовом ОСОБА_2 ніякої домовленості на створення спільної власності не існувало.

Суд не приймає до уваги розписки /т.1, а.с.17-21/, надані позивачкою за первісним у тому, що нею сину, відповідачу по справі, були передані гроші для будівництва житлового будинку: 18 квітня 2005 року - 50.000 гривень, 17 травня 2005 року - 45.000 гривень, 15 червня 2003 року - 37.000 гривень, 10 квітня 2002 року - 20.000 гривень та 20 липня 2002 року - 30.000 гривень. А на загальну суму 187.000 гривень.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4, відповідачці за первісним позовом, про позику її чоловіком у матері, позивачки за первісним позовом, грошей у загальній сумі 187.000 гривень у період з квітня 2002 року по травень 2005 року відомо не було.

Для позики такої суми грошей необхідна згода другого із подружжя. У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 такої згоди не надавала.

ОСОБА_2 суду зовсім не надано доказів, що вона мала таку суму грошей.

При цьому, із довідки № 25 ПАТ "ДніпроАзот", виданої 12 квітня 2012 року, вбачається, що ОСОБА_2 з 20 лютого 2004 року по 31 серпня 2007 року працювала у ПАТ "ДніпроАзот" та з роботи була звільнена у зв*язку з виходом на пенсію /т.1, а.с.219/ і її загальний дохід за вказаний період роботи, згідно довідки № 137 від 13 квітня 2012 року, склав 45.795 гривень 01 копійку /т.1, а.с.220/.

Ніяких інших прибутків, окрім невеликої заробітної плати, ОСОБА_2 не мала.

Суд також не приймає до уваги висновок стосовно визначення риночної вартості житлового будинку, проведений ТОВ "Агенство незалежних експертиз". Суду не надано доказів з чиєї ініціативи був складений вказаний звіт /т.1, а.с.24-44/.

Із договірної ціни на будівництво житлового будинку, визначеної ОСОБА_2, позивачкою за первісним позовом, та ПП ОСОБА_16, вбачається, що вартість будівництва складає 368.560 гривень. /т.1, а.с.62-85/.

Однак, позивачкою суду також не надано ніяких доказів, що нею особисто вказана сума була сплачена ПП Сороці.

Тому договірну ціну на будівництво житлового будинку АДРЕСА_1, визначену ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_16, суд не приймає до уваги.

У судовому засіданні було встановлено, що будівництво житлового будинку проводилось з 2001р. по 2006 рік., а не у 2007 році, як вказано у договірній ціні.

Окрім того, вказана договірна ціна не завірена печаткою і невідомо її походження.

У судовому засіданні було встановлено, що будинок відповідачами за первісним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на той час подружжям, будувався у період з 2001-2006р.р. за власні кошти.

У судовому засіданні позивачкою за первісним позовом суду не було надано доказів, що вона мала намір виїхати чи виїжджала на роботу за кордон та чи працювала за кордоном.

Тому її пояснення у частині, що вона у зв*язку з вищенаведеними обставинами не могла бути присутньою при оформленні документів на земельну ділянку, суд також не приймає до уваги.

Таким чином, із матеріалів справи та наданих суду доказів вбачається, що ОСОБА_2 ніяких затрат на оформлення документів на будівництво житлового будинку понесено не було.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України: "Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях."

Із наданих ОСОБА_4 квитанцій вбачається, що ОСОБА_3, відповідачем по справі за первісним позовом та її чоловіком, було придбано плити Пк, плити 48,42, Пк -63-12, Пк 63-15, швеллер, кутник 50х50 та інші будівельні матеріали /т.3, а.с.115-126/.

Всі будівельні матеріали були придбані у 2002-2003р.р.

Тобто, коли сторони знаходились у шлюбі.

Вказане підтверджує обставину, що відповідачами за первісним позовом будівництво проводилось у первіод часу, вказаний ОСОБА_4 з 2001 по 2006р.р., та спростовує пояснення представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у тій частині, що будівництво проводилось у 2007 році. Тобто, у час, коли сторони припинили сімейні стосунки.

Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 будинок було побудовано в період шлюбу та за спільні за кошти подружжя. ОСОБА_3 працював неофіціально. Подружжю у будівництві допомагали батьки ОСОБА_4 Заробіток матері ОСОБА_4 складав 1500 - 2200 гривень. Окрім того, її батьки отримувала пенсію.

Житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_2 був проданий ОСОБА_5 17 лютого 2010 року.

Тобто, відразу ж після прийняття судом заочного рішення.

Після того будинок ще був перепроданий і у теперішній час його власником є ОСОБА_7

Суд вважає, що ОСОБА_2, позивачка за первісним позовом, мати ОСОБА_3, неправомірно розпорядилася будинком.

При таких обставинах позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу будинку відповідно ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягають задоволенню і визнанню недійсними та витребуванню з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 з усуненням перешкод у здійсненні права власності подружжя шляхом виселення ОСОБА_7

Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає, що понесені ОСОБА_4 судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_2 на її користь.

Керуючись ст. 203, 208, 215, 219, 220, 237, 316, 319, 328, 330, 331, 338, 388 ЦК України, ст. 60, 61, 65 СК України, ст., ст. 6-14, 60, 212-218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності --- відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 17 лютого 2010 року, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, з подальшим виключенням реєстрових записів; визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 05 березня 2010 року, укладеному між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з подальшим виключенням реєстрових записів; визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 27 грудня 2013 року, укладеному між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, з подальшим скасуванням такої реєстрації; витребування домоволодіння АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 та усунунення перешкод у здійсненні права власності подружжям шляхом виселення ОСОБА_7; визнання права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_1 --- задовольнити.

Договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 17 лютого 2010 року, укладений між ОСОБА_2 /продавець/ з однієї сторони та ОСОБА_5 /покупець/ з іншої сторони, з подальшим виключенням реєстрових записів --- визнати недійсним.

Договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 05 березня 2010 року, укладений між ОСОБА_5 /продавець/ з однієї сторони та ОСОБА_6 /покупець/ з іншої сторони, з подальшим виключенням реєстрових записів --- визнати недійсним.

Договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 27 грудня 2013 року, укладений між ОСОБА_6 /продавець/ з однієї сторони та ОСОБА_7 /покупець/ з іншої сторони, з подальшим скасуванням такої реєстрації --- визнати недійсним.

Витребувати домоволодіння АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння - ОСОБА_7 та усунути перешкоди у здійсненні права власності подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Виселити ОСОБА_7 із житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнати право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1.741 гривню судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 611 гривень судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати --- 5.078 гривень 98 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення .

Суддя: / Литвинчук В.П. /