АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі: Шалапуді Н.П.

за участю:

представника відповідача Сапсай А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_3 про припинення договору поруки,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом про визнання припиненим договір поруки №057-2008-482-Р/1 від 29.02.2008 укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Універсал Банк» в забезпечення зобов'язань за кредитним договором №057 -2008-482 від 29.02.2008.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.04.2014 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.07.2014 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19.11.2014 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28.04.2014 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09.07.2014 скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.01.2015 позов задоволено. Визнано договір поруки №057-2008-482-Р/1 від 29.02.2008 укладений між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 припиненим. Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_2 114,70 грн. судового збору.

Справа № 756/17142/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4336/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Диба О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ПАТ «Універсал Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, умов укладених договорів, порушення норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивач поручився за належне виконання позичальником зобов'язань, що виникли з кредитного договору в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому, тому додаткової «згоди поручителя» між сторонами укладати не потрібно. Вказав, що правомірність поруки та обов'язки за нею поручителя були встановлені рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07.03.2012 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявний факт одностороннього збільшення процентної ставки по кредитному договору з порушенням умов п. 2.1 договору поруки.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що 29.02.2008між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №057-2008-482, відповідно до умов якого позичальнику було надано грошові кошти в сумі 87 700 дол. США строком до 10.02.2028року зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 13,45% річних (а. с. 3-8). Пунктом 1.1.1 вказаного кредитного договору передбачено, що за користування коштами понад встановлений строк (або термін погашення) процентна ставка нараховується у розмірі 40,35% річних. Відповідно до п. 2.12 договору кредитор може збільшити процентну ставку, у разі зміни Національним банком України розміру чинної облікової ставки та/або у разі запровадження адміністративних та/або інших заходів, які збільшують вартість коштів на українському ринку, та/або у випадку зміни ставок LIBOR, EURIBOR, та/або в інших випадках, якщо кредитор обґрунтовано вважає, що гака зміна відповідає ринковим умовам або має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора.З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 29.02.2008року між ОСОБА_2 та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є відповідач, було укладено договір поруки №057-2008- 482-Р/1, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати за повне і своєчасне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.(а. с. 9-11). За умовами п. 2.1 договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного (кредитного) договору, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін основного договору (шляхом проставляння підпису уповноваженої особи печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання й письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за вказаним кредитним договором, станом на 26.05.2010 утворилась заборгованість у розмірі 104 173,22 грн. Із розрахунку заборгованості за користування кредитними коштами вбачається, що 10.07.2008 року було збільшено розмір процентної ставки за кредитом з 40,35% до 44,85% річних (а. с. 12). Позивач вважає, що Банк, збільшивши обсяг його відповідальності за вказаним кредитним договором, в порушення умов договору поруки, не повідомив його належним чином про згадані обставини, в зв'язку з чим вважає, що його порука за вказаним кредитним договором припинилася.

За змістом ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що поручитель може ставити перед судом питання щодо визнання договору поруки припиненим у разі реальної зміни Банком обсягу зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності останнього.

За умовами п. 2.1 договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного (кредитного) договору, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін основного договору (шляхом проставляння підпису уповноваженої особи печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання й письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін (а. с. 9).

Матеріали справи свідчать, що Банком 10.07.2008 було збільшено розмір процентної ставки за кредитом з 40,35% до 44,85% річних на підставі п. 2.12 кредитного договору (а. с. 12).

Разом з тим, відповідач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що поручитель був повідомлений та надав свою згоду на збільшення розміру процентної ставки за кредитним договором.

Виходячи з того, що позивачем доведено, а судом встановлено збільшення обсягу відповідальності поручителя у правовідносинах між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2, колегія суддів вважає, що правовідносини між ними можутьвважатись припиненими, а тому висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову є правильними.

Доводи апелянта про те, що можливість збільшення процентної ставки встановлена умовами кредитного договору та те, що правомірність поруки та обов'язки за нею поручителя були встановлені рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07.03.2012 є необґрунтованими.

Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду України від 18.06.2012 у справі №6-73цс12, яка є обов'язковою при розгляді аналогічних справ усіма судами, вказано, що поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Доводи апелянта не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, а тому не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Г.М. Кирилюк

С.Г. Музичко