Ухвала

іменем україни

04 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання угоди недійсною, за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання угоди недійсною, за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору поруки недійсним, за касаційними скаргами ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_6 та товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 09 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто) звернулося до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що 13 вересня 2011 року між ним та ОСОБА_3 було укладено угоду в рамках створеної ТОВ «Авто Просто» в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів «АвтоТак». Дана система продажу полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості, наприклад, автомобіль, і які стають учасниками системи, і встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості наданих послуг невеликими щомісячними внесками протягом декількох років. При виконанні умов угод, укладених з учасниками в рамках системи «АвтоТак», ТОВ «Авто Просто» надає учасникам послуги, спрямовані на придбання ними автомобіля на основі системи «АвтоТак». Ці послуги полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні в групах асигнаційних актів, а також інших послуг, передбачених угодою, які гарантують придбання автомобіля кожним учасником системи автоплан. На асигнаційному акті від 28 жовтня 2011 року ОСОБА_3 було надано право на отримання автомобіля. Угоду від 13 вересня 2011 року № 370691 було укладено між товариством та ОСОБА_3 з метою придбання автомобіля Кia Rіо, однак останній звернувся до нього з проханням надати автомобіль іншої марки. При цьому 04 листопада 2011 року ОСОБА_3 було сплачено різницю поточної вартості між цінами вищезазначених моделей автомобілів. У подальшому ОСОБА_3 повинен був сплачувати наступні повні внески відповідно до поточної ціни автомобіля Кia Rіо. 08 грудня 2011 року ОСОБА_3 отримав автомобіль Chevrolet Aveo, 2011 року випуску і зареєстрував його на своє ім'я у ВРЕР УДАІ УМВС України у Тернопільській області (державний номерний знак НОМЕР_1), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2. Також ОСОБА_3 зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків.

Крім того, 02 листопада 2011 року з ОСОБА_4, а 07 листопада 2011 року з ОСОБА_5 було укладено договори поруки, згідно із умовами яких поручителі зобов'язалися відповідати перед товариством у разі невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за укладеною ним угодою.

Протягом вересня 2011 року - травня 2012 року ОСОБА_3 сплачував щомісячні внески, однак із червня 2012 року припинив їх сплату, неодноразові листи та телефонні звернення ігнорував.

11 грудня 2012 року на адресу поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було направлено вимогу сплати суми заборгованості ОСОБА_3, однак вказана вимога не виконана.

Враховуючи наведене, ТОВ «Авто Просто» просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму заборгованості за угодою в розмірі 89 051 грн 94 коп.

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 22 листопада 1980 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3, який у 1995 році було розірвано, однак вони і надалі проживають однією сім'єю, ведуть спільне господарство. Згідно із довідкою-рахунком від 07 грудня 2011 року ОСОБА_3 у ПАТ «Тернопільавто» було придбано легковий автомобіль Chevrolet Aveo вартістю 105 960 грн та після його придбання ОСОБА_3 повідомив їй про те, що він придбав даний автомобіль відповідно до договору про продаж товару в кредит з розстроченням платежу, зазначивши при цьому, що з 105 960 грн, які становлять повну вартість автомобіля, ним вже сплачено до моменту отримання автомобіля 92 093 грн 59 коп. їх спільних коштів, а решта суми буде погашатися кожного місяця однаковими сумами платежів до моменту сплати повної вартості автомобіля. У травні 2012 року ОСОБА_3 повідомив її про те, що всі кошти за легковий автомобіль Chevrolet Aveo ним уже сплачено.

Оскільки їй стало відомо, що у суді розглядається цивільна справа за позовом ТОВ «Авто Просто» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в розмірі 89 051 грн 94 коп., яка виникла відповідно до угоди від 13 вересня 2011 року, укладеної між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_3, просила визнати недійсною вказану угоду, оскільки при її укладенні не було дотримано вимог щодо надання згоди другого з подружжя на укладення правочину, який виходить за межі дрібного побутового.

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Авто Просто», мотивуючи свої вимоги тим, що восени 2011 року він із дружиною ОСОБА_6 вирішили придбати автомобіль, однак у зв'язку із відсутністю необхідної суми коштів вирішили взяти у кредит або придбати автомобіль із розстрочкою здійснення оплати його вартості. Він звернувся до консультанта ТОВ «Авто Просто» для отримання інформації щодо умов та механізму придбання автомобілів. Його повідомили про те, що ТОВ «Авто Просто» розробило спеціальну систему придбання автомобілів у групах, відповідно до умов якої кредитування відбувається за рахунок коштів самих учасників групи, у зв'язку з чим на суму розстрочки платежу ним не будуть нараховуватися відсотки, а в якості платежу за послуги йому потрібно буде щомісяця сплачувати суму в розмірі 0,5 % за керування коштами такої групи та розподіл автомобілів. У подальшому він обрав автомобіль Кia Rіо вартістю 104 800 грн та консультант йому повідомив про необхідність сплати вступного внеску у розмірі 3 % від вартості автомобіля, а також підписання угоди з ТОВ «Авто Просто». Йому було надано два рахунки із зазначеними в них реквізитами для сплати вступного внеску у розмірі 3 772 грн 80 коп., а у другому рахунку - визначену на його розсуд суму у розмірі 61 239 грн 75 коп. 13 вересня 2011 року він оплатив вказані суми на рахунок ТОВ «Авто Просто» через ПAT «УкрСиббанк», після чого передав відповідні квитанції консультанту товариства та підписав текст угоди та додатки до неї, не читаючи їх змісту. У подальшому він сплачував кошти на рахунок ТОВ «Авто Просто», загалом із 13 вересня 2011 року до 15 травня 2012 року сплатив суму 105 110 грн 15 коп. Крім того, він оплатив на рахунок ТОВ «Авто Просто» наступні кошти: 13 вересня 2011 року - 3 772 грн 80 коп. - плата за послуги, пов'язані зі вступом до системи, 02 листопада 2011 року - 3 772 грн 80 коп. - плата за послуги, пов'язані з видачею автомобіля за системою, 03 листопада 2011 року - 1 160 грн -різниця в ціні моделей автомобілів, оскільки ним було вибрано дорожчу за визначену в угоді модель. 07 грудня 2011 року він отримав від ПАТ «Тернопільавто» автомобіль Chevrolet Aveo вартістю 105 960 грн.

Враховуючи те, що ТОВ «Авто Просто» його було введено в оману щодо суті правочину, просив визнати укладену між ними угоду від 13 вересня 2011 року та додатки до неї № № 1, 2 недійсними.

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати недійсним договір поруки від 07 листопада 2011 року, укладений між ним та ТОВ «Авто Просто», посилаючись на те, що згідно із умовами указаного договору він зобов'язався відповідати перед товариством у повному обсязі за виконання ОСОБА_3 зобов'язань, що виникають з угоди від 13 вересня 2011 року, укладеної між останнім та ТОВ «Авто Просто». Оскільки ОСОБА_3 на даний час оспорює дійсність вказаної угоди в судовому порядку у зв'язку з тим, що під час її підписання його ввели в оману стосовно природи цієї угоди, просив визнати недійсним також і договір поруки як похідний від неї.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 09 квітня 2015 року, у задоволенні позовів ТОВ «Авто Просто», ОСОБА_6, ОСОБА_5 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційних скаргах представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7, ОСОБА_6, ТОВ «Авто Просто», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення. ОСОБА_6 просить скасувати їх у частині відмови у задоволенні її вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні його вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення його позову, ТОВ «Авто Просто» просить скасувати оскаржувані судові рішення у повному обсязі та ухвалити нове про задоволення позову товариства.

Касаційна скарга ТОВ «Авто Просто» підлягає частковому задоволенню, а касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_3 - відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду в частині вирішення позову ТОВ «Авто Просто» про стягнення заборгованості зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом установлено, що ТОВ «Авто Просто» є товариством, що надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах АвтоТак.

13 вересня 2011 року укладено угоду між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_3, предметом якої є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля.

Згідно з додатком 1 до угоди між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_3 укладено угоду на придбання автомобіля марки Кіа Rio за ціною 104 800 грн, плата за послуги, пов'язані зі вступом до системи, становить 3 772 грн 80 коп.

Відповідно до договору поруки від 02 листопада 2011 року, укладеного між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_4, остання зобов'язалась відповідати перед ТОВ «Авто Просто» в повному обсязі за виконання ОСОБА_3 зобов'язань, що виникають з угоди від 13 вересня 2011 року. У разі невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за угодою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідають перед ТОВ «Авто просто» як солідарні боржники. Такі ж умови передбачені договором поруки від 07 листопада 2011 pоку, укладеним між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_5

02 листопада 2011 року ОСОБА_3 звернувся до ТОВ «Авто Просто» із заявою про надання йому іншої марки автомобіля, ніж та, що вказана в додатку 1 до угоди, а саме: Chevrolet Aveo, НОМЕР_3.

08 грудня 2011 на ім'я ОСОБА_3 було зареєстровано транспортний засіб Chevrolet Aveo на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно з поданим ТОВ «Авто Просто» розрахунком заборгованості з 13 вересня 2011 року до 15 травня 2012 року на виконання угоди ОСОБА_3 здійснював неодноразові платежі, які зараховувались в оплату чистих внесків, та 65 внесків із 120 внесків в оплату послуг ТОВ «Авто Просто».

Відмовляючи у задоволенні первинного позову ТОВ «Авто Просто», суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем заборгованості ОСОБА_3 у вказаному вище розмірі.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд виходив із відсутності доказів про застосування обману відносно нього щодо правової природи угоди.

За відсутності підстав для визнання недійсною угоди, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору поруки, укладеного між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_5

Відмовляючи ОСОБА_6 у задоволенні позову, суд дійшов висновку про те, що укладена між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_3 угода не суперечить нормам ст. 203 ЦК України і її укладенням права ОСОБА_6 не порушуються.

Апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін та зазначив, що воно ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Проте повністю з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Вирішуючи спір в частині вимог ТОВ «Авто Просто» про стягнення заборгованості, апеляційний суд зазначив, що розрахунок, наданий товариством, не співпадає з тими платежами, які фактично вносив ОСОБА_3, та не співпадає їх цільове призначення, вказане у розрахунку і в квитанціях, наданих ОСОБА_3

При цьому суд не звернув уваги на п. 2.8 договору, яким встановлений порядок заліку сплаченої суми. Зокрема, кожну окремо сплачену учасником суму ТОВ «Авто Просто» використовує для заліку складових частин повного внеску у наступному порядку: щомісячний внесок в оплату послуг, щомісячний внесок в оплату страхового платежу, щомісячний чистий внесок, внесок зі страхування автомобіля.

Тобто ТОВ «Авто Просто» розподіляє внесені суми на свій розсуд.

Крім того, відмовляючи ТОВ «Авто Просто» у задоволенні позову, апеляційний суд послався на п. 6.1. Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, який передбачає укладення договору з постачальником та визначення поточної ціни автомобіля.

Однак у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України суд не звернув уваги на те, що 09 січня 2012 року набрав чинності Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно з яким фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону. Спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

12 листопада 2012 року набуло чинності розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах».

15 січня 2013 року після набрання чинності вказаного розпорядження ТОВ «Авто Просто» отримало ліцензію на право надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах.

Враховуючи те, що відповідно до ст. 5 ЦК України закон зворотної сили не має, а розпорядження про затвердження Ліцензійних умов набуло чинності лише 12 листопада 2012 року, суд залишив поза увагою ту обставину, що ці умови не поширюються на правовідносини між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_3 за угодою.

Вказані вище обставини мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом, всебічно, повно й об'єктивно не з'ясував обставин справи в частині вимог про стягнення заборгованості та не надав їм належної оцінки, ухвалив судове рішення, що не відповідає вимогам законності і обґрунтованості, у зв'язку з чим таке рішення в цій частині підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

У решті судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні, так як спірна угода вчинена з додержанням всіх вимог, її зміст не суперечить чинному законодавству, на момент її укладення ОСОБА_3 мав повний обсяг дієздатності, його волевиявлення було вільним, правочин був спрямований на настання певних наслідків, та не суперечить правам та інтересам малолітніх та повнолітніх чи непрацездатних осіб.

Спірна угода укладена в рамках створеної ТОВ «Авто Просто» системи продажу автомобілів «Авто Так», яка полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості, зокрема автомобіль, та які стають учасниками системи. Системою встановлені відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним із учасників автомобіля, шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками, протягом декількох років.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_6 відхилити.

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 09 квітня 2015 року в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про стягнення заборгованості скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик