Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року місто Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

Головуючого - судді Сидоренко Ю.В.,

при секретарі Яблонській Я.Л.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: сільський голова Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області Брик Віталій Володимирович, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

23.03.2015 року ОСОБА_2 звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом, який в подальшому уточнила, до Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що вона працювала завідуючою Златопільським сільським клубом. 29.01.2015 року працівниками Скельківської сільської ради у зв'язку з бюджетною реформою проводилася інвентаризація, під час проведення якої їй сказали, що необхідно написати заяву про звільнення від 02.02.2015 року, а потім забрати документи, щоб подати їх знову та продиктували текст заяви про звільнення відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, та будучи введеною в оману, 30.01.2015 року нею була написана заява про звільнення з 02.02.2015 року. В подальшому, 02.02.2015 року вона написала дві наступні заяви, які подала до Скельківської сільської ради та у яких зазначила про звільнення зідно п.5 ст.36 КЗпП та вказала на недійсність заяви від 30.01.2015 року. Відповідач своїм листом № 73-02-01-21 від 02.02.2015 року надав відповідь, в якій вказав, що вона звільнена за п.1 ст.36 КЗпП України. 02.02.2015 року вона потрапила до лікарні через проблеми зі здоров»ям та перебувала на лікарняному листі. 19.02.2015 року лікарняний в Скельківській сільській раді у неї не прийняли, повідомивши, що її не існує. Вважає звільнення незаконним, оскільки при написанні заяви про звільнення її ввели в оману, сказавши про поновлення на роботі; розпорядження про звільнення їй не надано для ознайомлення і вона під розпорядженням не підписувалась, 02.02.2015 року їй трудову книжку не вручили. Зазначає, що 02.02.2015 року нею була відкликана заява від 30.01.2015 року про звільнення за п.1 ст.36 КЗпП, так як вважає, що угоди сторін щодо припинення трудового договору не відбулося. Також, в день звільнення вона перебувала на лікарняному, що відповідно до ст.40 КЗпП України, не допускає звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Крім того, як зазначає ОСОБА_2 у позові, внаслідок її незаконного звільнення порушені її звичайні соціальні зв'язки, вона постійно знаходиться у нервовій напруженості, що негативно впливає на її психологічний стан, з моменту отримання професійного захворювання у неї погіршився сон та стан здоров»я. Для організації свого життя та життя своєї родини вона вимушена докладати додаткових зусиль, оскільки втратила єдиний спосіб заробітку та забезпечення життя, тому вона вимушена звернутися до суду за даним позовом, в якому просить поновити її на роботі завідуючою сільським клубом в селі Златопіль Василівського району Запорізької області, стягнути з Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 02.02.2015 року по день розгляду справи, стягнути з Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області моральну шкоду в розмірі 25000 гривень.

В судовому засідання позивачка ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні за підставами, викладеними в уточненій позовні заяві.

В судовому засіданні представник відповідача Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області позовні вимоги не визнав повністю, проти задоволення позову заперечує, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, надав письмові заперечення проти позову, які підтримав в судовому засіданні та зазначає, що жодних порушень трудового законодавства під час звільнення ОСОБА_2 відповідачем не допущено. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача: сільський голова Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області Брик В.В. позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав у повному обсязі, проти позову заперечує та вважає заявлені позовні вимоги необгрунтованити. Суду пояснив, що відповідно до Бюджетного кодексу України, враховуючи рішення Василівської районної ради від 16.01.2015 року №1 «Про районний бюджет на 2015 рік», заклади та установи культури з 01 січня 2015 року фінансуються не з сільського бюджету, а з районного бюджету. Сільським бюджетом на 2015 рік витрати по фінансуванню закладів культури не передбачені. ОСОБА_2 30 січня 2015 року подала власноручно написану, без будь-якого тиску, заяву на його ім»я про звільнення з посади завідуючої Златопільським сільським клубом Василівського району Запорізької області з 02 лютого 2015 року, згідно п.І ст.36 КЗпП України. ОСОБА_2 добровільно, з власної волі написала заяву на звільнення, на підставі якої було видано наказ (розпорядження) про її звільнення, Тому вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до поданої ОСОБА_2 заяви, розпорядженням № 12 від 02 лютого 2015 року ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Взаємної згоди на анулювання такої домовленості між сторонами не було, а тому вважає, що відповідач обґрунтовано звільнив ОСОБА_2 за ч.І ст.36 КЗпП України та в строк погоджений сторонами. Знаходження ОСОБА_2 на час звільнення на лікарняному не свідчить про незаконність звільнення, оскільки обмеження, передбачені ч.3 ст.40 КЗпП України щодо звільнення працівників, не поширюється на випадки звільнення за п.1 ст.36 КЗпП України, оскільки звільнення позивачки мало місце не за ініціативою роботодавця. 02.02.2015 року ОСОБА_2 подала в сільську раду ще одну заяву про звільнення, а не про поновлення на роботі, в якій виклала прохання звільнити її з 02.02.2015 року не згідно п.1 ст.36 КЗпП, а відповідно до п.5 ст.36 КЗпП, на що ОСОБА_2 була надана письмова відповідь, в якій зазначалося, що для припинення трудового договору в порядку переведення власник або уповноважений ним орган підприємства, куди переводиться працівник, повинен окрім заяви подати відповідний лист-запит власнику або уповноваженому ним органу підприємства, на якому працює працівник, з проханням звільнити його з роботи на підставі переведення згідно з пунктом 5 статті 36 КЗпП. Отже, для переведення працівника на інше підприємство потрібні згода працівника та погодження між власниками відповідних підприємств або уповноважених ними органів. У разі відсутності зазначених умов, переведення на інше підприємство відбутися не може. Оскільки ОСОБА_2 не було надано погодження власників зацікавлених підприємств, куди позивачка бажала працевлаштуватись, то оформляти таке звільнення як переведення не можна. Тому задовольнити заяву ОСОБА_2 про звільнення згідно п.5 ст.36 КЗпП не було відповідних правових підстав та, крім того, ОСОБА_2 вже була звільнена з 02.02.2015 року за п.1 ст.36 КЗпП України. В день звільнення з ОСОБА_2 зроблено остаточний розрахунок. У зв'язку зі звільненням, ОСОБА_2 в установлені законом строки, тричі пропонувалось забрати трудову книжку, як в усній, так і в письмової формі шляхом направлення 02.02.2015 року телеграми та рекомендованого листа з описом і повідомленням. Проте, до теперішнього часу ОСОБА_2 трудову книжку не забрала. Також ОСОБА_2 відмовилася розписатися в розпорядженні про звільнення, про що були складені відповідні акти. Вважає, що звільнення ОСОБА_2 відбулося у відповідності до вимог чинного законодавства, будь-якого тиску, насильства чи обману до ОСОБА_2 застосовано не було. Заява ОСОБА_2 від 30.01.2015 року була написана нею власноручно, без будь-якого фізичного чи психологічного тиску з його сторони, чи зі сторони працівників Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області та вважає заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими, в судовому засіданні недоведеними та просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_5 пояснив суду, що він є депутатом Василівської міської ради Запорізької області, знає ОСОБА_2 давно, захищав її інтереси, коли закривали сільський клуб в 2005 році. Також йому відомо з наданих ОСОБА_2 документів, що у 2012 році вона була звільнена сільським головою Скельківської сільської ради за прогули,

в подальшому поновлена в судовому порядку на посаді завідуючої Златопільсьским сільським клубом, де вона часто проводила свята в нелегких умовах праці: за відсутності опалення, необхідних коштів на проведення свят та урочиств. Також йому відомо, що фінансування закладів культури з початку 2015 року переведено до районного бюджету. Стосовно звільнення ОСОБА_2 у 2015 році йому відомо виключно зі слів останньої, яка пояснювала, що при написанні нею заяви про звільнення її обманули, повідомивши, що буде реорганізація. Очевидцем написання ОСОБА_2 заяви про звільнення він не був. Коли потім ОСОБА_2 подала до сільради другу заяву про звільнення, то вже просила звільнити її з інших підстав. При розмові ОСОБА_2 йому також повідомляла, що вона писала заяву про звільнення саме за власним бажання, щодо написання заяви про звільнення за згодою сторін, вона йому не казала.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що знає ОСОБА_2 з 2010 року. Вона часто приходить до Златопільського клубу для участі у самодіяльності на свята, які організовує у клубі ОСОБА_2 Зі слів останньої, їй відомо, що ОСОБА_2 запропоновували написати заяву про перевід на іншу посаду, проте вона хотіла залишитися на посаді завідуючої клубом. Під час написання ОСОБА_2 заяви про звільнення очевидцем не була. Про ці події знає лише зі слів ОСОБА_2 Характеризує ОСОБА_2 як порядну, самовіддану праці людину, яка охоче займається виготовленням поделок та виробів ручної роботи.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що вона працює касиром-рахівником у Скельківській сільській раді, та 29.01.2015 вона разом з іншими членами інвентаризаційної комісії їздили до Златопільського сільського клубу проводити інвентаризацію відповідно до розпорядження сільського голови. Інвентаризація у клубі проводилася у зв"язку з переходом до відділу культури РДА. Коли приїхали у клуб, там знаходилася ОСОБА_2, яка вела себе спокійно, перебувала у доброзичливому стані, показала їм все майно, що знаходилося у клубі та підлягало внесенню у інвентаризаційний опис, підписала цей опис по закінченню інвентаризації. Потім бухгалтер ОСОБА_8 сказала ОСОБА_2, що необхідно приїхала завтра 30.01.2015 року до сільської ради, для написання заяви про звільнення. Проте ОСОБА_2, переговоривши по телефону з сільським Головою та попросивши у нього згоди на написання заяви про звільнення саме у той день 29.01.2015 року, посилаючись на те, що наступного дня вона не зможе приїхати у зв"язку зі значними для неї витратами на дорогу, ОСОБА_2 власноруч написала заяву про звільнення за згодою сторін та поставила дату написання цієї заяви 30.01.2015 року. Заяву писати ОСОБА_2 ніхто не примушував та з членів інвентаризаційної комісії ніхто не обіцяв ОСОБА_2, що після написання нею заяви про звільнення її в обов"язковому порядку приймуть на роботу. ОСОБА_2 самостійно писала заяву, ніхто їй не диктував, підстави звільнення та за якою статею писати у заяві сказала бухгалтер ОСОБА_8, оскільки ОСОБА_2 сама запитувала у ОСОБА_8 як писати в заяві. Після підписання акту прийняття-передачі матеріальних цінностей, бухгалтер ОСОБА_8 попросила ОСОБА_2 передати їй ключі від сільського клубу, проте ОСОБА_2 прохала залишити ключі від клуба у себе до понеділка, посилаючись на святкування, які будуть проводитися в клубі у вихідні дні. На її прохання погодилися і ОСОБА_2 написала відповідну розписку. Коли у понеділок, 02.02.2015 року, побачили ОСОБА_2 у сільській раді, запитали у неї ключі від клубу, проте вона віддати ключі категорично відмовилася та не віддала їх до теперішнього часу. У її присутності 02.02.2015 року, в приміщенні Скельківської сільської ради ОСОБА_2 було оголошено розпорядження про її звільнення, підпис про ознайомлення з яким вона поставити відмовилася, про що був складений акт. Свою відмову ОСОБА_2 мотивувала тим, що не згодна із звільненням. У той же день, 02.02.2015 року ОСОБА_2 додому привозили трудову книжку, на подвір"я вийшов син і сказав, що її немає вдома. В подальшому повідомляли ОСОБА_2 листами про необхідність з"явитися до сільської ради для отримання трудової книжки.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона працює у Скельківській сільській раді на посаді бухгалтера та разом з членами інвентаризаційної комісії ОСОБА_9, ОСОБА_7, вона їздила 29.01.2015 року у Златопільській сільський клуб з метою проведення інвентаризації. Коли за участю ОСОБА_2 переписали всі матеріальні цінності, остання добровільно підписала акт прийому-передачі. Потім ОСОБА_2 написала заяву про звільнення за згодою сторін, під час написання якої на ОСОБА_2 психологічно не тисли, писала заяву ОСОБА_2 добровільно, усвідомлюючи зміст написаного. Заяви про звільнення працівники сільських клубів писали у зв"язку з передачею їх фінансування до районного бюджету, штатні одиниці не залишалися. Вона не казала ОСОБА_2, що її обов"язково повинні прийняти на роботу знову. ОСОБА_2 поспілкувалася по

телефону із сільським головою Брик В.В., а потім написала заяву про звільнення за згодою сторін, на якій поставила дату 30.01.2015 року. Очевицем під час ознайомлення ОСОБА_2 з розпорядженням про звільнення вона не була, з цього приводу нічого пояснити не може. Також зазначила, що за посадою вона працює бухгалтером та в її обов"язки входить нарахування працівникам сільської ради заробітної плати. 02.02.2015 року у табелі обліку робочого часу ОСОБА_2 позначено як робочий день, оскільки остання не поставила до відома, що з цього дня перебуває на лікарняному. З ОСОБА_2 був зроблений повний розрахунок по виплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та грошові кошти в сумі 776,11 грн. були переведені 03.02.2015 року на платіжну картку ОСОБА_2

В судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснив, що він працює землевпорядником у Скельківській сільській раді Василівського району Запорізької області та 29.01.2015 року він разом з іншими членами інвентаризаційної комісії приїхали до Златопільського сільського клубу робити інвентаризацію, після проведення якої були складені інвентаризаційні описи. ОСОБА_2 у той день була у нормальному настрої, вела себе спокійно, все розуміла. Бухгалтер ОСОБА_8 повідомила ОСОБА_2 з"явитися на наступний день до Скельківської сільської ради для написання заяви про звільнення у зв"язку з переведенням фінансування до районного бюджету. Під час бесіди по телефону з сільським головою ОСОБА_2 пояснила, що 30.01.2015 року їй приїздити до сільської ради накладно та просила написати заяву про звільнення саме у той день, щоб не їхати на наступний, на що сільський голова Брик В.В. їй дозволив. Під час написання заяви ОСОБА_2 задавалася питанням чи приймують її на роботу знову, проте вони сказали, що запевняти її в цьому вони не можуть. Заяву про звільнення ОСОБА_2 писала сама, ніхто її не примушував це робити, запитала тільки на чиє ім"я писати заяву. Йому також відомо, що 02.02.2015 року ОСОБА_2 приїздила до Скельківської сільської ради, де розмовляла на підвищених тонах, бачив як ОСОБА_2 пожмакала якусь бумагу та кинула її на підлогу. У той же день трудову книжку вона не отримала, тому він разом з ОСОБА_7, Райна, Семенюк поїхали до ОСОБА_2 додому, але вона з будинку не вийшла, тоді вони з поштамту м.Дніпрорудного направили їй рекомендований лист про необхідність отримання трудової книжки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що з 1977 року вона працює секретарем Скельківської сільської ради. За обставинами справи їй відомо, що 29.01.2015 року ОСОБА_2 самостійно написала заяву про звільнення за згодою сторін, а 02.02.2015 року нею була подана заяву про звільнення по переводу за п.5 ст.36 КЗпП. Проте, ОСОБА_2 було роз"яснено, що нову заяву вони прийняти не можуть, оскільки для цього необхідна згода відділу культури, якої у них немає, крім того вранці сільським головою вже було видано розпорядження про звільнення ОСОБА_2 за згодою сторін та були внесені відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_2 Очевидцем написання ОСОБА_2 заяви про звільнення від 30.01.2015 року вона не була. Проте, 02.02.2015 року в її присутності, в приміщенні сільської ради ОСОБА_2 було повідомлено про звільнення за згодою сторін, ставити свій підпис про ознайомлення з розпорядженням про звільнення, ОСОБА_2 категорично відмовилася, отримувати трудову книжку теж не бажала, про що були складені відповідні акти. Свою відмову ОСОБА_2 мотивувала тим, що передумала звільнятися за згодою сторін, а бажає звільнитися по переводу. Також їй відомо, що до теперішнього часу ОСОБА_2 не повернула ключі від Златопільського сільського клубу, у зв"язку з чим вони були вимушені поміняти замки на вхідних дверях та за даним фактом Скельківська сільська рада зверталася до правоохоронних органів з відповідною заявою.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін, третьої особи, показання свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_9, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження № 28 від 21.06.2010 року сільського голови Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області, ОСОБА_2 була прийнята на посаду завідуючої Златопільським сільським клубом Скельківської сільської ради, що вбачається з копії розпорядження № 28 від 21.06.2010 року та записів у трудовій книжці на ім»я ОСОБА_2, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.96, 61-62, 135-139).

Відповідно до рішення Василівської районної ради Запорізької області від 16.01.2015 року №1

«Про районний бюджет на 2015 рік», фінансування закладів та установ культури з 01 січня 2015 року здійснюється не з сільського бюджету, а з районного бюджету. Сільським бюджетом на 2015 рік витрати по фінансуванню закладів культури не передбачаються (а.с.31-34, 70-73, 75-80, 130-134).

Як встановлено в судовому засіданні, 29.01.2015 року ОСОБА_2 була написала власноручна заява від 30.01.2015 року, в якій остання просила звільнити її з посади завідуючої Златопільським сільським клубом Скельківської сільської ради з 02.02.2015 року, згідно п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.23).

На підставі вищевказаної заяви, розпорядженням сільського голови Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області № 12 від 02.02.2015 року ОСОБА_2 була звільнена з посади завідуючої Златопільським сільським клубом Скельківської сільської ради з 02.02.2015 року за згодою сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.25).

Також своєю заявою від 29.01.2015 року на ім'я сільського голови, ОСОБА_2 просила дозволити здати ключі від клубу в день звільнення - 02.02.2015 року,з метою недопущення порушення плану роботи кружка клубу (а.с.66).

02.02.2015 року ОСОБА_2 звернулася до Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області із заявою про звільнення з займаної посади завідуючої Златопільським сільським клубом Скельківської сільської ради за п.5 ст.36 КЗпП України, за переводом працівника за його згодою, з 02.02.2015 року (а.с.2,24) та одночасно ОСОБА_2 подала на ім»я сільського голови заяву з проханням вважати недійсним її заяву від 30.01.2015 року про звільнення за п.1 ст.36 КЗпП, з 02.02.2015 року (а.с.3).

На подані 02.02.2015 року ОСОБА_2 заяви Скельківською сільською радою Василівського району була надана відповідь, якою повідомлено ОСОБА_2, що вона звільнена відповідно до її заяви за п.1 ст.36 КЗпП України, а також роз'яснено, що для припинення трудового договору в порядку переведення власник або уповноважений ним орган підприємства, куди переводиться працівник, повинен подати відповідний лист-запит власнику або уповноваженому ним органу підприємства, на якому працює працівник, з проханням звільнити його з роботи на підставі переведення, згідно з пунктом 5 статті 36 КЗпП. Такий лист з відділу культури та туризму у сільській раді відсутній. Для переведення працівника на інше підприємство потрібні згода працівника та погодження між власниками відповідних підприємств або уповноважених ними органів. У разі відсутності зазначених умов, переведення на інше підприємство відбутися не може (а.с.6, 67).

Отже, підставою звільнення позивача ОСОБА_2 вказано згоду двох сторін, зазначено строк припинення трудового договору - 02.02.2015 року, а також погодженні умови звільнення. Тобто, обома сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов угоди про припинення трудового договору, відповідно волевиявлення позивача, що знайшло своє відображення у наказі (розпорядженні) про звільнення ОСОБА_2 з займаної посади № 12 від 02.02.2015 року. В свою чергу відкликання заяви про звільнення з підстав п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України може бути тільки за згодою обох сторін.

Згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України угода сторін є підставою для припинення трудового договору.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

02.02.2015 року, відповідно до заяви ОСОБА_2 від 30.01.2015 року, сторонами була досягнута домовленість про розірвання трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується заявою позивача з резолюцією сільського голови Скельківської сільської ради Василівського району, який був уповноважений на вчинення таких дій (а.с.23).

Судом встановлено, що взаємної згоди на анулювання попередньої домовленості про звільнення між сторонами досягнуто не було, а також не доведено в судовому засіданні факту застосування до ОСОБА_2 фізичного чи психологічного тиску з боку керівництва.

Крім того, присутні під час написання ОСОБА_2 заяви про звільнення за п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін, працівники Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області, а саме: землевпорядник ОСОБА_9. бухгалтер ОСОБА_11, касир-рахівник ОСОБА_7 не являються керівниками та особами, яким ОСОБА_2 підпорядковувалася

за своєю посадою, тому вказані вище особи жодним чином не мали можливості, використовуючи свою посаду, будь-яким чином впливати на психологічне волевиявлення ОСОБА_2 під час написання нею заяви від 30.01.2015 року про звільнення за згодою сторін.

Під час розгляду справи доказів про існування будь-якого тиску з боку керівництва позивачка ОСОБА_2, всупереч вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України, суду не надала, тому дані обставини суд вважає позивачкою недоведеними.

Крім того перебування ОСОБА_2 на час звільнення на лікарняному жодним чином не свідчить про незаконність звільнення, оскільки обмеження, передбачені ч.3 ст.40 КЗпП України щодо звільнення працівників, не поширюється на випадки звільнення за п.1 ст.36 КЗпП України, оскільки звільнення позивачки мало місце не за ініціативою роботодавця.

02.02.2015 року ОСОБА_2 було запропоновано під підпис ознайомитися з розпорядження сільського голови Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області № 12 про звільнення ОСОБА_2 з посади завідуючої Златопільським сільським клубом Скельківської сільської ради з 02.02.2015 року та ОСОБА_2 відмовилася розписуватися в розпорядженні № 12 від 02.02.2015 року про її звільнення, мотивуючи тим, що передумала звільнятися за згодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП та бажає звільнитися за п.5 ст.36 КЗпП по переводу, про що 02.02.2015 року о 13-00 годин Скельківською сільською радою Василівського району Запорізької області у складі: секретаря, інспектора, рахівника-касира складений Акт про відмову працівника від підпису в розпорядженні про звільнення (а.с.26).

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

В день звільнення трудова книжка ОСОБА_2 не видана по причині відмови ОСОБА_2 у її отриманні по причині незгоди зі звільненням, що також було підтверджено позивачкою безпосередньо в судовому засіданні.

З акту про відмову працівника від отримання трудової книжки, складеного 02.02.2015 року Скельківською сільською радою Василівського району Запорізької області та затвердженого сільським головою Брик В.В. вбачається, що 02.02.2015 року о 13-20 годині ОСОБА_2 відмовилася отримати трудову книжку, мотивуючи тим, що передумала звільнятися за згодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП та бажає звільнитися за п.5 ст.36 КЗпП по переводу (а.с.27).

В подальшому, ОСОБА_2 поштовою кореспонденцією неодноразово повідомлялася про необхідність з»явитися до Скельківською сільською радою Василівського району Запорізької області для отримання трудової книжки, що підтверджується відповідним текстом телеграми та поштовими повідомленнями, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.28,29,128).

Дані обставини в судовому засіданні підтверджені позивачкою ОСОБА_2

До теперішнього часу трудова книжка на ім»я ОСОБА_2 знаходиться у Скельківській сільській раді Василівського району, ОСОБА_2 не отримана по причині її небажання отримувати, що не заперечувала позивачка ОСОБА_2 безпосередньо у судовому засіданні.

Відповідно до пункту 4.2. наказу Мінпраці України від 29.07.1993 №58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» 4.2. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Заяви щодо надіслання трудової книжки поштовим відправленням, на адресу Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 235 КЗпП України та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки вини відповідача Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області в затримці видачі трудової книжки позивачу ОСОБА_2 немає, то позовні вимоги щодо виплати позивачці середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, задоволенню не підлягають.

У день звільнення 02.02.2015 року з ОСОБА_2 проведено повний розрахунок по заробітній платі та виплаті компенсації за невикористані дні відпусти в загальній сумі 776,11 грн., про що свідчить розрахунково-платіжна відомість Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області за лютий 2015 року та платіжне доручення № 19 від 02.02.2015 року із списком зарахувань (а.с.36-38), що позивачкою ОСОБА_2 не оспорюється.

Тому, суд приходить до висновку щодо доведеності факту здійснення відповідачем розрахункута здійснення Скельківською сільською радою Василівського району Запорізької області дій, спрямованих на вручення ОСОБА_2 трудової книжки в порядку, передбаченому Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників.

За вимогами ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України N 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної і немайнової шкоди», суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Ст.237-1 КЗпП України передбачено проведення відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, в порядку встановленому законодавством, у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В ході судового розгляду справи позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про заподіяння їй моральної шкоди, не зазначено в чому полягало заподіяння даної шкоди, настання негативних наслідків саме з вини відповідача Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області.

Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження обставин завдання позивачці ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 25000 грн. та докази, якими б обґрунтовувався розмір відшкодування такої. Позивач не надав суду, всупереч ч.1 ст.60 ЦПК України, таких доказів і в ході розгляду справи в суді не довів.

Крім того, з висновку Запорізької обласної лікарні № 7286 від 21.04.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 з 2010 року страждає рядом захворювань після отриманої виробничої травми (ЧМТ), тому суд не вбачає причинного зв'язку, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства, заподіяна особі шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла лише за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Вини відповідача Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області у заподіяні позивачеві ОСОБА_2 моральної шкоди в ході судового розгляду справи судом не встановлено та позивачем належними та допустимими доказами не доведено.

Тому, враховуючи вищевикладене, проаналізувавши встановлені в ході судового розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що письмова заява ОСОБА_2 від 30.01.2015 року про звільнення за згодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України відповідала її внутрішній волі, таке волевиявлення позивача було вільним, оскільки не було зумовлене особливим психо-емоційним станом останньої, застосування до ОСОБА_2 будь-якого фізичного чи психологічного тиску під час написання нею вказаної заяви, а також введення ОСОБА_2 в оману щодо обставин, які впливали на написання заяви саме такого змісту та застосування обману з боку керівництва Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області в ході судового розгляду справи не встановлено та позивачкою належними та допустимими доказами не доведено, тому в задоволенні заявлених позовних вимог в частині поновлення на роботі суд вважає необхідним відмовити, також суд вважає необхідним відмовити позивачу ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, оскільки до теперішнього часу позивачка умисно, свідомо не отримує у відповідача трудову книжку, що останньою в суді не оспорювалося, тому вини відповідача Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області в затримці видачі трудової книжки позивачу ОСОБА_2 немає,

та відповідно, позовні вимоги про стягнення на користь позивачки середнього заробітку за весь часвимушеного прогулу задоволенню не підлягають. Також не підлягають задоволенню заявлені позивачкою позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у зв'язку з їх недоведеністю, оскільки у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачка ОСОБА_2 як сторона, яка приймала участь у справі не довела суду ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх заявлених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.27, 36, 47, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, ст.ст.57, 59, 60, 61, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дати проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО